fürra omrâdet tillhör en trakt, hvilken icke sedan is- 
tiden varit sänkt under hafsytan och hvilken dessutom 
ligger ganska längt frän de forntida stränderna. I 
fraga otn dessa förekomster kan det salunda gälla (och 
är väl troligen ocksa) verkliga glaciala relikter, hvilka 
fortlefvat pâ detta omrade ända sedan istiden. I fraga 
om fyndorterna i östra Skäne är detta deremot icke 
förkällandet, enär dessa samtliga synas befinna sig 
nedanför den postglaciala marina gränsen. I första 
upplagan af Skänes flora (1838) uppger Lilja fynd- 
orterna i östra Skäne salunda : ”mossen mellan Olseröd 
och Fereboda (Furuboda?), pa bada sidor om Yngsjö- 
vägen, Ugerup, Vidtsköfle etc.”; i andra upplagan 
keter det, i st. f. Ugerup och Vidtsköfle: "Ugerups och 
Vidtsköfle mossar etc. i mängdV I första upplagan 
af Skänes flora (1866) anför Areschoog Yngsjö, Vidt- 
sköfle, Ugerup, ’’men derstädes i senare ären förgäfves 
eftersökt” ; och i Bidrag tili den skandinaviska vegeta- 
tionens historia säges, att ” Saxifraga Hircuius uppgif- 
ves för oO ar sedan hafva varit högst ymnig i Yng- 
sjö mosse, der den nu är mycket sällsynt om ej all- 
deles försvunnen”. I andra upplagan af Skänes flora 
(1881) nämner deremot A^eschoug ej nägot derom, att 
växten pâ nägon af de fortfarande angifna lokalerna 
i östra Skäne skulle vara utgängen. 
I sjelfva verket iakttog jag Saxifraga Hircuius 
den 29 Augusti 1876 pâ Olseröds mosse. Förekom- 
sten här töreföll mig egendomlig, ty medan de geo- 
logiska förhallandena och mossens beskaffenhet syntes 
mig ädagalägga, att densamme var af relativt ungt 
datum, skulle ju â andra sidan Saxifraga Hircuius 
vara en qvarlefva frän istiden. Da jag i förbigaende 
omnämner denna förekomst * l ), framhallande att den 
syntes tala för att mossen torde kunna vara ’’gammal 
') A. G. Nathorst, Nya fyndorter för arktiska växtlemningar 
i Skäne. Geolog. Foren, i Stockholm Förhandl. Bd, 3, 1877. 
