86 
lioYER äfven P. fluitans dö de upprätta skotten full- 
ständigt bort pâ hösten; öfvervintringsorganet utgöres 
här af nägra generationer af den unga rizomändan 
jämte lika manga upprätta knoppar. Pâ vären växa 
knopparne upp tili skott, ocli rizomet förlänger sig. 
P. pectinatus bar vinterknoppar af en särskild typ. 
De utgöras af det 3:dje ') jämte det 4:de (stundom 
äfven det 2:dra) internodiet af en generation, alltsä 
basen af det upprätta skottet, som sväller upp tili en 
klotformig knöl, livars spets bar en knopp, af hvilken 
den nya plantan utvecklar sig. Knölarne lossna lätt 
vid sin insertionspunkt, men i vanliga fall bli de fria, 
därigenom att de öfriga delarne af växten dö bort. 
Knölarne kunna antingen vara underjordiska (iakttaget 
af Ibmisch men icke af förf.) liksom öfvervintringsor- 
ganet hos Perfoliatustypen eller befinna sig i vattnet 2 ) 
säsom hibernacula nos Trichoides- och Crispustyperna. 
Hos alla de föregäende arterna har det varit ett litet 
parti af växten, som öfvervintrat ; hos P. natans där- 
emot är det nästan heia växten. Denna art saknar 
sälunda egentliga hibernacula. Yegeterandet afbrytes 
icke af fruktilikationen. När frosten börjar, fry sa de 
öffe delarne af stjälkarne bort, men de nedre inter- 
nodierna saväl som heia rizomet lefva kvar. Pâ vä- 
ren förlänger sig rizomet, och knopparne växa ut. 
(Forts.) 
Smärre Notiser. 
Fysiografiska sällskapet d. 13 Febr. Biblio- 
tekarien Tegnér föredrog om nägra naturvetenskapliga 
brefvexlingar pä Lunds universitetsbibliotek frän 1700- 
') Det 3:dje internodiet är i vanliga fäll ytterst sammandraget. 
’) Pâ hösten bildas i bladvecken i stallet för bladiga grenar 
svaga rizom, pä hvilka hibernacula uppsta. 
