124 
komma de pâ ett niera korizontalt underlag, der jord- 
lagret ar tunnt och vattnet ej sa hastigt afrinner. 
Naturligtvis kan ett dylikt substrat, der jordpartik- 
larne genom frostens inverkan ofta ändra läge, icke 
erbjuda nâgon lämplig groddbädd, hvarför ock dessa 
platser med svärighet koloniseras fran de omgifvande 
formationerna. Pâ en af ett tunnt grustäcke och 
mindre stenflisor betäckt c:a 1 □ m. stör plats hade 
följande kolonister slagit sig ned: Junens triglumis, 
Saxifraga stell aris, Binguicula vulgaris och Salix her- 
bacea. Nagra mindre, halfklotformiga, svartbruna tuf- 
vor, till sin hufvudmassa bildade at arter tillhörande 
lefvermoss-slägtena Cesia och Marsupella *) hade erbju- 
dit plats för Diapensia lapponica , Emptetrum nigrum , 
Betula nana , Grimmia liypnoides samt sterila Cladoniœ. 
Med tämligen stör visshet kan man väl antaga att 
utvecklingen af nämda växtkoloni skulle komma att 
résultera i en formation, liknande den omgifvande 
fjällhedens, men för ett säkert afgörande af denna 
fraga fordrades naturligtvis ett langre aktgifvaude pâ 
ort och stalle. 
Betingelserna för utbildandet af en fjällhedsvege- 
tation sadan som den ofvan skildrade äro, utom vissa 
klimatologiska faktorer, dels ett solöppet läge dels en 
svag sluttning pâ underlaget, hindrande vatten att 
stagnera, dels och ett tunnt, föga liumusrikt jordtäcke. 
Okas fuktigketen eller myllan bür djupare sasom i 
närheten af smältande snöfält, invid branta klippväg- 
gar eller i bäckdalar, utbildas heit andra formationer. 
En sadan är t. ex. den af Huit (1. c.) beskrifna 
Salix /ier&acm-formationen. Sâsom prof pâ samman- 
sättningen i en dylik ma meddelas en anteckning frân 
en mot s. o. belägen med ett djupt humuslager tackt 
sluttning mot eu mindre bäck pâ sydsidan af Are- 
skutans fjällregion. 
') Pâ dylik lokal anträffades den för Sverige nya Älarsupella 
æmula (Limpr.) Lindb. 
