12S 
nus Pacht s, Rihes rubrum , Tnritis glabra , Eurysimum 
hieraciefolium , Melandrium silvestrc , Echinospermum de- 
flexion , Mclica nutans , Poa cæsia , Campanula rotundi- 
folia och Silene rupestris (pâ klipporna). 
Potentilla multifida L. var. lapponica F. Njd., 
som är ny för skandinaviska lialfön — ej för Skan- 
dinavien taget i vidsträckt växtgeografisk bemärkelse 
— kar genom detta fynd ryckt ungefär 650 km. 
längre vesternt frän dess närmast kända växplats, 
Kantalaks vid Hvita Hafvet. De bada fyndorterna 
ligga egendomligt nog pâ nästan samma nordliga bredd, 
strax norr om polcirkehi med endast nâgra fâ minu- 
te rs skillnad. 
4 Till sin utbredning visar sig Potentilla multifida 
vara glacial och öfvervägande östlig. 
Frän östra och centrala delarne af Asien. Trans- 
baikal och Tibet, gär den genom en stör del af Sibi- 
rien, Kaukasus och europeiska Ryssland in i schweit- 
zeralperna (salis.) och vidare vester ut sa längt som 
tili Dauphiné i Frankrike, insk juter ât nordvest en 
gren i de ryska och svenska lappmarkerna samt är 
dessutom anträffad pâ Spetsbergen. Dess vertikala 
utbredning företer äfven stora diiferenser. I alperna 
trifves den pâ en 3,000 m:s höjd ö. h. i närhet tili 
glaciererna, i Pite lappmark halVa vi sett den upp- 
träda pâ en höjd af nâgra fâ hundratal meter och 
säkerligen torde den i ryska lappmarken nedstiga tili 
ännu lägre niväer. 
Att en växt med Poteidilla multifidas vidsträckta 
utbredning ocksä skall förete en stör rikedom pâ for- 
mer, är ju ganska naturligt. Variationen träffar säväl 
det vegetativa som florala systemet, och särskildt är 
kronans och fodrets relativa längd mycket vexlande. 
Pâ exemplaren frän Pite lappmark äro kronbladen 
relativt kortare äu pâ de Malmbergska exemplaren 
frän r^'ska lappmarken, hvilket förhällande möjligen 
torde stâ i samband med den kraftigare utvecklingen 
