129 
af de vegetativa Organen. Alla de exemplar, jag 
haft tillfälle se fran alperna, Asiens högplatä och Spets- 
bergen, hafva kronbladen längre an foderbladen, men 
det vegetativa ocksa mindre rikt utbildadt. 
Ledebodr *) som för sin diagnos i Flora Rossica 
sannolikt haft tillfälle undersöka ett större antal exem- 
plar Iran Ryssland och Sibirien beskrifver P. midtifida 
’’petalis . . . calyce piloso parum longioribus”, hvaraf 
tycks framga, att fran de med relativt langa kron- 
blad försedda formerna i alperna och Asiens högslät- 
ter öfvergängsformer torde vara att finna i Sibiriens 
och det europeiska Rysslands skogsregion tili formen 
frän Pite lappmark, som representerar ytterligheten i 
fraga om kronbladens reduktion. 
Att döma af de exemplar, jag haft tillfälle under- 
söka i härvarande museums och riksmuseums i Stock- 
holm samlingar, synes Potentilla midtifida L. vara 
utdifferentierad i tre säväl tili karaktärer som utbred- 
ningsomräden ganska väl skilda former : — den hög- 
asiatiska med 4 — 14 cm. lang, nedliggande — snedt 
uppstigande, stärkt harig stjelk och blad, hvai’s skifva 
endast uppnâr en längd af 1 — 1,5 cm., är täml. regel- 
bundet parflikad med smaflikarne 2 — 3 mm. langa 
nästan jämbreda; kronblad längre än fodret; — den 
mellaneuropeiska , hvartill äfven Spetsbergsformen och 
en del sibiriska mäste hänföras, med 6—22 cm. lang, 
nedliggande — uppstigande, täml. stärkt harig stjelk, 
bladskrifvan 1,5 — 2,5 cm. lang, underbill silfverhârig, 
täml. regelbundet parflikad med smaflikarne 4 — 11 
mm. länga, jämbreda; kronblad längre än fodret; — 
den skandinaviska , innefattande den i svenska och 
ryska lappmarken funna formen. 
’) O. T. Ledebour, Flora Eossica II, Stuttgartiæ 1844 — 1816 
pag. 42. 
