a 
Alfvarfloran pâ Öland. 
Förutgaende meddelande. 
Af Johan Erikson. 
I. Växtgeografish skizz. 
Större delen af Öland upptages af den s. k. Alf- 
varen. Härmed menas den jämna kalkplatä, som ut- 
gör öns större, centrala del och. i öster och vaster 
begränsas och afslutas af de bâda mer eller mindre 
branta landtborgarne. I sa vidsträckt bemärkelse ta- 
ges dock ordet alfvar icke alltid; vanligen menas där- 
med endast den trädlösa delen af platan. I största 
utsträckning och mest utpräglad uppträder den träd- 
lösa, stepplika alfvaren pâ öns södra hälft, där den 
utsträcker sig mellan Kalkstad och Lenstad i norr 
ända ned tili Ottenby i söder, d. v. s. tili en längd 
af ung. 4 nymil. Alfvarens bredd är nagot växlande, 
dock i allmänhet omkring 3 | 4 nymil. Pâ heia denna 
sträcka finnes nästan icke ett träd, icke en männi- 
skoboning; endast pâ ett par ställen ligga s. k. alfva- 
gärdar, omgifna - af litet träd vegetation : allt det öf- 
riga är en, som det synes, brunsvedd slätt, med nagra 
gröna häckar här och där. Sa beskrifves ocksa Alf- 
varen af Linné i hans Ölandsresa: ’’Allvarden sags 
frân Mysinge-hög heit brun med gröna ränder, längs- 
och tvärt-före strukna lik en Land-Charta.” Vandrar 
man en lugn, solig sommardag fram öfver Alfvaren, 
synes lüften darra af hetta. Värmen är i hög grad 
tryckande. Ökenstillketen störes endast af vipornas 
”ki-vi” och brockfagelns melankoliska rop. 
Orsaken tili Alfvarens trädlöshet är den lösa 
jordskorpans ytterligt ringa djup. Under det att pâ 
sina ställen kalkhällen ligger alldeles bar eller endast 
har ett löst hölje af ett 2 — 4 cm. djup, betäckes den 
15 
Bot. Not. 1895. 
