214 
Därpa tyder bl. a. den större formrikedoraen hos de 
skandinaviska, hvaraf man med fog plägar sluta tili 
en starkare (yngre) lifskraft. 
Sä vidt man kittills har sig bekant, uppträder 
macrolepideum-gruppen knappast nagonstädes i större 
saväl individ- som formrikedom än pa den danska, 
men tili sin naturbeskaffenket mera om Sverige erin- 
rande ön Bornholm 1 ). Här förefaller det som om grup- 
pen agde ett maximum af lifskraft: mänga väl af- 
gränsade former, otaliga andra af ofta högst afvikande 
utseende men genom öfvergangar förenade med de 
mera ’’typiska” d. v. s. centrala. I östra Sverige 
âter tyckes gruppen ännu vara stadd i morgonrod- 
naden af sin utveckling: pa lämpliga lokaler ymnigt 
uppträdande och svagt dififerentierade former, som 
städse äro sammanbundna genom talrika öfvergangsled. 
H. macrolepideum-gruppen skiljer sig ifrân U. 
Pilosella - Serien genom de korta homofylla stolonerna. 
Denna karaktär utmärker emellertid äfven H. Hoppe- 
anmn Schult., som dessutom kännetecknas genom sina 
breda och trubbiga kolkfjäll. Hvad de skandinaviska 
macrolep. formerna beträffar, t. ex. den första af de 
här nedan beskrifna, sä äro dock ofta särskildt de 
yttre holkfjällen mer eller mindre trubbiga och af en 
mer eller mindre äggrund eller triangulär form, och 
stundom anträffas ff, som knappast kunna skiljas frän 
den värkliga H. Hoppeanum 2 ). Denna har emeller- 
tid (enligt N. & P.) en mera sydlig och östlig ut- 
bredning. 
De här nedan beskrifna tvänne macrolep. for- 
merna stä jämförelsQvis langt ifrân hvarandra (äro 
endast mera aflägset besläktade) och äro af ett sär- 
skildt intresse sasom ägande förmedlande karaktärer 
‘) En närmare redogörelse för en del bornholmska hieracier 
hoppas jag snart fa tillfälle att publicera. 
J ) Jfr. H. Dahlstedt, Herbarium Hieraciorum Scand. Cent. 
VI. N:o 14 a. — Jfr. ocksa Norrlin, Adnotationes, noten s. 52. 
