234 
gade blad; när den växer pâ sandjord i Skane, äro 
de merendels gröna. Följande fall af röda eil er bla- 
röda blad iakttogos: Sedum album , S. acre , S. rupestre, 
Thymus Serpyllum (ofta), Calamintha Acinos (meren- 
dels), Spircea Filipendula , Prunella yrandißora (pa 
undersidan), Veronica scutellata m. fl. Som bekant 
framkallas denna rödfärgning i de fiesta fall af en 
antocyanlösning i öfverkudens celler; nägon gang kan 
antocyan äfyen förekomma i de yttre grundväfnads- 
cellerna. Pa heit annat satt astadkommes rödfärg- 
ningen hos ett par pâ Kolumbias högsta bergstoppar 
förekommande Lycopodier, Lycopodium rufescens och 
L. erythræum , hos hvilka det röda färgämnet inne- 
hâlles i öfverhudens yttervägg ‘j. Betydelsen af denna 
rödfärgning är, sasom Pick först framhallit, att astad- 
komma en röd skärm, som utestänger vissa, pâ kloro- 
fyllet skadligt inverkande ljusstralar. Att denna upp- 
fattning är riktig, synes mig framgâ af sä manga 
sakförhallanden, att det knappast behöfves flera för 
dess fastslaende. Sa uppträder antocyan ofta i unga 
växtdelar och groddplantor, framför allt i tropikerna * 2 ). 
Kerners experiment pâ berget Blaser (öfver 5000 m.) 
i Tyroien, dar han i en försöksträdgard odlade dal- 
och slättväxter, har isht en öfvertygande kraft. ”Da 
ergab sich nun das merkvürdige Resultat, dass nur 
diejenigen Arten in so beträchtlicher Höhe gediehen, 
welche im Stande waren, durch Anthokyanbildung 
sich vor der schädlichen Wirkung der im Hochge- 
birge weit intensiveren Beleuchtung zu schützen” 3 ). 
Min iakttagelse pâ ofvannämnde Lycopodier , som en- 
list Spring växa i en zon mellan 15200 och 13300 
fots höjd, där insolationen sälunda är ytterst intensiv, 
är äfven en bekräftelse. 
') Jmfr Joli. Erikson, Bidrag tili kännedomen om Lycopo- 
dinébladens anatomi. 
s ) Jmfr. Warming, anf. arbete. 
3 ) Se Gr. Haberlandt, Physiologische Pflanzenanatomie. 
