259 
visshet kände, att de ej förufc funnits. I en lönn, 
der jag förut iakttagit 9 exemplar, räknades nu minst 
18, delvis sä högt uppe pâ grenarne, att de först 
med kikare künde urskiljas; i en lind, der förut en- 
dast 4 exemplar iakttagits, funnos nu 1 2 ; i en annan 
funnos 13 i st. f. 3 o. s. v. Som väderleken seder- 
mera bief mindre regnig, vissnade en del af exem- 
plaren efter hand. Det näst största (fig. 1) var ett, 
som bade sin plats pâ en endast 2 à 3 centimeter 
tjock gren af rönn, kvilken var bevuxen med manga 
lafvar. Detta exemplar iakttogs redan den 30 eller 
31 juli; en mänad senare, den 30 augusti, skar jag 
ut det och lade det i press, emedan sjelfva körnet 
(af faglar) dragits ut ur den lilla spricka, deri det 
varit inkiladt, sa att det nu var alldeles blottadt 
(jfr fig.). Som jag lemnade Hesslö den 1 September, 
stannade jag ej länge nog för att iakttaga, om nägot 
af exemplaren kom i blomning, hvilket jag knappast 
skulle tro. Detta beror naturligtvis pâ väderleken; 
om denna är regnig, torde sä nägon gang kunna ske, 
bvilket ju för öfrigt äfven star i samband med be- 
skuggning, underlagets beskaffenhet o. s. v. Exem- 
plaret (fig. 2) togs redan den 30 juli pâ en död gren 
af lind, i bvars murkna ved rotträdarne trängt längt 
in. Detta exemplar skulle heit visst nâtt en kräftig 
utveckling, om det varit beskuggadt och erhällit till- 
räcklig fuktighet. 
Det satt, hvarpa de unga plantorna uppträdde, 
var ofta mycket egendomligt, i det att körnen voro 
inkilade i sä fina sprickor och sä langt under barken, 
att plantan tycktes framtränga omedelbart ur trädet 
(fig. 3), sä att man först genom att skära ut ett bark- 
stycke kom underfund med hafrekornets läge Äfven. 
deras plats pâ sjelfva de släta stammarne var märklig 
nog, ty i motsats mot öfriga epifyter hade de, sasom 
förut nämndt, i regeln icke plats i f’örgreningarne, 
