30 
Epilobium angustifolium L. var. spectabile Si mm. 
Yid Norra Ryds järnvägsstation i Smäland säg jag 
1903 ett helt bestând af en dylik form, dar de nyss utslagna 
blommorna voro hvita, men alla äldre ljusröda. Där fram- 
kallades färgförändringen af växtens lifsprocess, icke af 
botanistens press. Den är sàledes ieke v. spectabile Simm, 
Jag hoppas, att ingen mâ namna den. 
Myosotis alpestris Schmidt. 
linnes icke i vârt land oeh kan, sâsom jag i min flora an- 
gifvit, icke förenas med M. silvatica. 1 ) Fodrets behâring 
förbjuder det. Det är sâledes ett beklagligt missgrepp att 
identifiera yâr, af S. s. k. alpina, M. silvatica med M. alpe- 
stris. S:s alpina silvatica 2 ) kan ieke ens uppehâllas 
sâsom varietet, ânnu mindre sâsom subspecies - hvilket 
nog S., när han fâtt större erfarenhet pâ detta omrâde, kom- 
mer att erkänna. För öfrigt är den hvarken alpin eller in- 
skränkt till vidjebältet, ty samma form finnes i skogslandet, 
fjällen och björkregionen. Däraf förklaras, att den" äfven 
kan anträffas pä höjderna i Skäne. 
Campanula rotundifolia L. 
Sâsom torde vara bekant, har jag i min flora uppta- 
git ('. Scheuchseri Vill. sâsom underart till C. rotundifolia 
och karakteriserat den sâsom en habituent frân C. rotundi- 
folia ganska väl skild fjälltyp med stora, persicifolia- lika 
blommor. Därjämte har jag i Bot. Not 1905 pag. 255 under 
namnet f. grandiflora angifvit en subalpin form med habi- 
tus af rotnndif , men skild genom större blommor. S. hän- 
för tvâ i Upsalaherbariet under namnet * scheuchseri befintliga 
exemplar (ett frân Dovre, ett frân Immseggen, Zetterstedt 
1858), som füllt motsvara den af mig uppställda typen, till 
*) Enligt mina anteckningar vid släktets bearbetning för 
floran finnas i Lunds herb, fiera exemplar frân artens omrâde, som 
för kännaren visa detta. Om pâ nâgot af arken en silvatica uppfästs 
bredvid en alpestris, fâr ju kritikern se upp och ej däraf draga 
felaktiga slutsatser. 
- 1 À H. N. 16: 18, som S. citerar skrifver Fries: »Forma 
apud nos alpestris videtur M. silvatica ipsa». 
