39 
nerna» äro huïvudsakligen tvâ, Elymetum och Psamme- 
tum P. arenariae, samt som niera lokala: Festucetum 
F. rubrae arenariae och Psammetum Ps. balticae. 
5. Udblæste Klitters Tilgroning. I dynerna inné i 
landet tyckas alger (ss. Zygogonium ericetorum, GloMcapsa 
etc.) spela en roi vid bildningen af ny vegetation, men äfven 
lafvar och mossor. 
6. Den graa Klit. Namnet härledes af att dynen har 
ett mer eller mindre tätt, grägrönt eher grönaktigt grätt 
växttäcke. Variationer efter hufvudbeständsdelarne: Cory- 
nephorus canescens, lafvar eller mossor i början, men sedan 
blifver dynen tili en »Gronsvær-Klit eller Hojstande-Klit . 
7. Busk-Klit. Flere typer finnas, allteftersom karak- 
tärsväxten är Sarotlunnnus, Ulex,Jitnipenis, Rosa pimpinelli- 
folia, Empetrum, Popuhis, Salix repeats, Ouercus (eller mera 
sällan andra löfträd ss. vid Sandhammaren) eller Hippophaè. 
8. Klithede; Indsande. Den förra har uppstätt pa 
areal, hvars botten är flygsand frän hafvet. 
9. Sandmarker; Stensletter. 
10. Klitvandringer. 
11. Kunstig Dæmpning af Klitten. Plantager. 
Zopf, M., Biologische und morphologische 
Beobachtungen an Flechten. II. 1. Ueber Ramalina 
Kullensis. n. sp. — Berichte d. deutsch, botanisch. Ge- 
sellsch. Bd. 24, 1906, s. 574—580. 
Förf. uppehöll sig Hera veckor under sommaren 1905 
â Kullaberg för att insamla material tili undersökning af 
lafsyrorna. Bland den rika Ramalinavegetationen â strand- 
klipporna träffade han förutom Ramalina angustissima 
(Anzi) (R. subfarinacea Nyl.), som sedan utgafs i Zahlbruck- 
ners Cryptogamæ exsiccatæ n:o 1252), och R. scopnlorum 
(Dicks.) äfven en annan Ramalina, som habituelt liknade 
den senare, men som med kalilut visade endast en gul iärg- 
ning af märgen i st. f. rödfärgning och som härigenom pa 
samma gäng afvek frân R. cuspidata N}4., hvars märg öfver- 
hufvud icke ger nägon reaktion med kalilut. 
