Euphorbiaceerna pä grand a£ sin inre byggnad. Förgäfves 
söker man nämligen hos de fiesta arterna inom denna famili 
efter »typiska», hvilande kärnor, d. v. s. sâdana, hos hvilka 
chromatinsubstansen bildar den välbekanta nätstrukturen. 
Och om verkligen nätlik Struktur hos vissa arter eller släk- 
ten förekommer, äro i densamma nätets med hvarandra 
anastomoserande maskor mycket obetydligt utvecklade i 
förhällande tili de kompakta knutpunkter, frän hvilka nia- 
skornas trädar liksom utstrala. Hos t. ex. Pedilanihus cari- 
natus och Euphorbia splendens är vanligen nästan heia 
kärnans chromatinmassa koncentrerad tili ett antal knut- 
punkter, förbundna med hvarandra genom mycket tina, 
mer eher mindre otydliga trädar. Hos andra Euphorbia- 
ceer äter saknas förbindningsträdarne mellan nätverkets 
knutpunkter heit och hüllet, och dessa senare framträda da 
sâsom frän hvarandra isolerade, större eller mindre chro- 
matinkorn af vanligen klotrund form. Med andra ord: hos 
dessa sistnämnda Euphorbiaceer saknas nätstruktur full- 
komligt; kärnnätet är ersatt af frän hvarandra skilda chro- 
matinkorn, hvilka alla äro af ungefär samma storlek och 
form. Dylika kärnor träffa vi regelbundet hos bl. a. Euphor- 
bia Characias, E. hypericifolia (ligg. 7—9), Mercurialis annua 
(figg. 11—13), mycket ofta hos Acalypha Sanderiana (fig. 6), 
E. tetragona o. s. v. 
Frâgan blir nu: hvarifrän stamma dessa chromatinkorn 
eller m. a. o. förefinnes nägon bestämd relation mellan dem 
och chromosomerna, sâdana dessa senare uppträda under 
mitoserna? 
Pä grund af iakttagelser af Rabl samt äfven med 
stöd af egna erfarenheter har som bekant ßoveri (1) redan 
1887 uppställt en märklig hypotes om chromosomernas 
sjäifständighet och deras förhällande i den hvilande cel 1 - 
kärnan. Hufvudinnehâllet i denna s. k. individualitetshypotes 
kan bast klargöras genom Boveri’s egna ord: »Ich be- 
trachte die sogenannten chromatischen Segmente oder Ele- 
mente als Individuen, ich möchte sagen elementarste Orga- 
