79 
i kärnans skclett, hvilket är uppbyggdt af nätlikt förgrenade. 
med hvarandra anastomoserande, tunnare eller tjockare 
trädar. Heit annorlunda äro de kärnor byggda, hvilka 
tillhöra den andra typen, hvilken Rosenberg kallar Cap- 
sella- typên. I kärnans blott föga färgbara, ofta granulerade 
grundmassa och särskildt mot kärnans periferi liegt eine 
Anzahl grösserer und kleinerer Körnchen, die die Kernfar- 
ben stark aufspeichern . Dessa smäkorn äro emellertid 
enligt Rosenberg ej annat än chromosomerna själfva, 
och denna sin slutsats grundar Rosenberg därpä, att lieras 
anted uoga öfverensstämmer mod chromosomtalet i respek- 
tiva växters mitoser. 
Nyligen har äfven Laibach (4) pàvisat, att i den hvi- 
lande cellkärnan hos en hei mängd Crucifer er den chroma- 
tiska substansen utgöres af skilda chromatinkorn, hvilkas 
antal öfverensstämmer med chromosomtalet i respektiva 
växters mitoser. 
Inom fam. Euphorbiacece förekomma, som förut närnnts, 
hos olika arter kärnor dels med utveckladt, om ock i de 
tlesta fall otydligt nätverk, dels fullkomligt utan sädant. 
Hvad det första af dessa bäda slag af hvilande cellkärnor 
beträffar, sä ligger det ju i öppen dag, att ju starkare för- 
grenadt nä'tverket är, desto svärare blir det att afgöra, om 
och i huru hög grad chromosomerna under kärnans hvilo- 
stadium bibehälla sin själfständighet; och i allmänhet torde 
det vara omöjligt att i en kärna med tvpisk nät- eller svamp- 
struktur med bestämdhet utpeka de partier, som utbildats 
ur hvarje särskild Chromosom. För ater sädana kärnor, 
där chromatinmassan är utbildad säsom ett hnt maskverk 
med de olika trädarne sammanlöpande i ett antal skarpt 
markerade knutpunkter, förmodar Strassburger :(8), att 
hvarje nodus verkligen motsvarar eller i hvarje fall kan 
motsvara en Chromosom. Förhällandena hos ätskilliga 
Euphorbiaceer , t. ex. Euphorbia spende ns, Pedilanthus cari- 
natus o. a., tyda ocksä pä, att denna Str assburger ’s för- 
modan kan vara riktig. Jag äterkommer härtill senare. 
