sprungliga form samt förekomma isolerade frän hvarandra, 
m. a. o. bibehälla sin individualitet. Harmed vill jag dock 
icke säga, att jag fattar begreppet individualitet i sä extrem 
mening som Boveri. Utan att säsom Boveri tillägga dem 
rang af själfständiga, inuti kärnan lefvande, »elementarste 
organismer, vill jag i begreppet individualitet blott inlägga, 
att chromosomerna, som i mitoserna framträda säsom frän 
hvarandra isolerade bildningar i cellkärnan, äfven under 
kärnans hvilostadium uppträda isolerade frän hvarandra. 
Om sedan chromosomerna äro att uppfatta säsom själfstän- 
diga organismer eller säsom i kärnan ingäende organ, blir 
en fräga, pä hvilken jag i detta sammanhang ej närmare 
skall ingä. 
Till slut nägra ord om uppkomsten af den hvilande 
kärnans nätverk. 
Grégoire & Wygaerts (3) söka förklara nätstruk- 
turens uppkomst pä i hufvudsak följande' sätt: Vid kärndel- 
ningens anaphaser häfta dotterchromosomerna pä grund 
af sin klibbighet fast vid hvarandra, dock ändä ej mera 
intimt, än att tydliga gränser mellan de olika chromoso- 
merna kunna iakttagas. Efter hand skilja sig emellertid 
chromosomerna frän hvarandra, dock ej fullständigt, utan 
pä grund af sin klibbighet häfta de pä fiera punkter fast 
vid hvarandra, hvarigenom under särryckandet deras massa 
i dessa punkter kommer att utdragas i tina, de olika chro- 
mosomerna förbindande trädar. Samtidigt alveoliseras 
hvarje Chromosom, sväller högst ansenligt, och slutligen, i 
samma män som utrymmet inom kärnmembranen blir mer 
och mer trängt, trängas de spongiösa chromosomerna mot 
hvarandra; gränserna mellan de olika chromosomerna bli 
omöjliga att särskilja, och heia kärnan fär ett nätlikt-spon- 
giöst utseende. Enligt Grégoire och hans skola skulle sä- 
lunda den hvilande kärnans Struktur uppstä genom vacuo- 
lisering af chromosomerna samt genom dessas anastomo- 
sering sinsemellan, hvarvid anastomosema uppstä heit pas- 
sivt genom tänjning af den sega chromosommassan. 
