122 
A. geniciilatus 
— — 30 — 45 cm lânga 
strân — — blad 3—5 mm 
breda — — skenax grönt- 
violett anlupet, 1—5 cm X 
5—7 mm borst näende 
3 mm utom blomman. 
f. Normani 
Culm us 50—60 cm altus 
3 mm latus; folia 4—7 mm. 
lata; spica (sic!) interdum 
nigrescens, 5—6 cm longa, 
5—7 mm lata; aristae pars 
exserens 3—5 mm; habitat 
in cultis Norvegiae passim. 
Tar man bort siffrorna, blir ju den ena beskrifningen 
i det närmaste en öfversättning af den andra. Màtten skulle 
alltsä vara afgörande, men hvad betyda nu dessa större 
matt hos f. Normani? Jo, enligt mitt förmenande heit enkelt, 
att det är en frodig form, och N. hade utan tvifvel gjort 
bättre i att blott beteckna den sâsom sädan och icke bestä 
den hvarken namn eller latinsk diagnos. Hade den förtje- 
nat ett namn. hade den utan tvifvel fätt det af finnaren, 
Norman, som ingalunda var rädd för att uppställa nya 
former, äfven om han hade vissa fordringar pä karaktärer 
hos dem. Frodiga former af A. geniciilatus med liknande 
mätt kunna gifvetvis päträffas äfven pä andra stallen. I 
härv. botan. institutions herbarium finnes t. ex. ett exemplar 
frän Själland, Frederiksdal, med enstaka blad füllt 7 mm 
breda, axvippa öfver 5 cm. och borst i vissa smâax mer än 
3 mm utskjutande. Hos ett ex. frän hafsstranden vid Cim- 
rishamn när axvippan t. o. m. 6 cm. Spekulation om in- 
vandring frän utlandet eller om mutation är naturligtvis 
beträffande dylika former alldeles öfverdödig. 
Gründen till att N. undersökt Normans Alopeairus- 
samling är, att han velat finna anledning att kritisera de 
af mig använda namnen pä de i Lappland förekommande 
formerna. Jag skulle nu söka visa af hvad art denna kritik 
är. När iag för det gräs, som hos oss vanligen med an- 
vändning af J. E. Smiths namn fulvus ställts som under- 
art eller varietet af A. geniciilatus, i stället upptagit det 
äldre namnet A. aristiilatus Michx., sä anför han ätskilliga 
