132 
nâgra undantag. Sedan han sâ omtalat, att jag icke känner 
den verklige, ursprunglige E. droebcichiensis O. F. Müll. . 
upplyser han vidare att den typiska 1 ) plantan aldrig gâr 
upp i fjällen. Enligt hans Hora är ocksâ utbredningsom- 
râdet Bohuslän, Verm land, samt om hans 1. Mülleri inräknas 
äfven Smâland, Vestergötland, Dalsland (norska lokaler 
nämnas ju icke här). Detta är alltsâ utbredningsomrâdet i 
Sverige för den typiska plantan , men det tyckes som det 
ocksâ fanns en atypisk med annan förekomst. Det skulle 
väl dâ vara denna förut felande länk, som jag râkat pâ 
och gjort till en af de heterogena bestàndsdelarne i min 
*Berlini? 
Anledningen tili att jag ansett bäst att icke begagna 
Le débours namn för den tredje arten har jag tydligt an- 
gifvit, den ligger däri att vär växt ej öfverensstämmer med 
E ■ elongatus sädan den är afbildad i Icônes plantarum - 
floram rossicam — — illustrantes, Visserligen skrifver 
Ledebour. sâsom X. kan se citeradt hos mig. glaber 
icke glaberrimus> , men han afbildar växten alldeles glatt, 
blott frukten är försedd med här. När det gäller en sâ 
noggrann iakttagare som Ledebour. fär detta icke négli- 
geras sâsom X. gör, dà han icke tar hänsyn tili afbild- 
ningens existens. Dä detta namn därför st'ntes mig oan- 
vändbart för den svenska växten, mäste jag naturligtvis 
taga upp det af Fries gifna. Att denne pâ grund af poly- 
morfien inom gruppen, som jag visst icke underskattar. 
användt namnet pâ högst olika sätt vid olika tider, har jag 
förut framhällit, men jag kan icke anse riktigt att begränsa 
dess användning tili den lilla högst i fjällen uppträdande 
formen, äfven om Fries tili sist lät det stä bara för denna. 
Den nya Melandrium- underart, som jag uppställt, sy- 
ncs X. âtminstone i hufvudsak vilja identifiera med hybriden 
mellan M. album och den art, som jag förut i likhet med 
X'. benämnt M. rubrum, men som rätteligen bör bära det 
b spärradt af N. 
