133 
af Linné gifna namnet dioicum. Visserligen omfattade 
Linnés Lychnis dioica 1 ) bâda de arter vi nu urskilja, men 
ur den linnéanska arten utbröt Miller Lychnis alba sâsom 
särskild art med bibehâllande af Linnés naran för den 
rödblommiga arten. Visserligen äro Irans beskrifningar 
rätt kortfattade, men nâgot tvifvel om de växter ban âsyftat 
kan icke gärna râda. Dà ju numera namnet pä den hvit- 
blommiga tages frän Miller, sä mäste gifvetvis äfven det 
andra namnet upptagas i det omfäng han gifvit det. Jag 
har nu blott haft tillgäng tili en tysk öfversättning af 
Millers arbete, utkommen 1772, men denna ätergifver fram- 
ställningen i ättonde engelska upplagan af »The Gardeners 
Dictionary , utgifven 1768, alltsâ äret före Weigels Flora 
Pomerano-Rugica (1769), dar namnet Lychnis dioica a rühr a 
förekommer. Stunde uppl. af Millers verk utkorn 1759, 
men jag har icke haft tillfälle förvissa mig om, huruvida 
utbrytningen skett redan dar eher om öfverhufvud binär 
nomenldatur i denna användts. 
I den ofvan nämnda tyska upplagan (II, s. 861) angif- 
ves den olika blomfärgen, vidare kallas L. dioica Wald- 
oder Wasserlychnis », L. a/ha Wilde Lychnis» och dessutom 
tillägges för denna senare calycibus inflatis hirsutis». Pä 
denna grund synes det vara füllt berättigadt, att, sâsom 
Schinz & Thellung 2 ) gjort, äterupptaga det första namnet 
utan hänsyn tili att Decandolle med förbiseende af Miller 
làtit Lychnis dioica beteckna Melandriwn album och att 
M. dioicum därför i nägra franska iloror kommit att med 
orätt beteckna den senare arten. Det riktiga namnet blir 
alltsä med fullständig auktorsbeteckning Melandriwn dioi- 
cum (L. ; emend. Mill.) Schinz & Thell. 
Den af mig beskrifna underarten bör följaktligen 
kallas M. dioicum subsp. lapponicum. Skulle Neumans 
x ) Species plantarum, Ed. I, Stockholm 1753, 1 s. 437. 
2 ) Begründung vorzunehmender Namensänderungen an der 
zweiten Auflage der »Flora der Schweiz» von Schinz und Keller. 
Bull, de l'Herb. Boissier, 2:me sérié. T. VII, 1907. 
