134 
uppfattning vara riktig och växten verkligen vara af hybrid- 
natur, sä skulle konsekvensen däraf bli, att nâgon ren M. 
dioicum knappast funnes i öfre Norrland. Inom stora om- 
räden. dar M. album är en tämligen ny, genom kulturen 
ditförd invandrare och dar ren M. dioicum, sädan den be- 
skrifves i X — s flora, heit saknas, skulle säledes hybriden 
vara en vanlig växt. Man mäste tu vara en sannskyldig 
hybridoman för att antaga nägot sàdant. Till ett dylikt 
résultat mäste man emellertid komma, om man okritiskt 
rättar sig efter hvad som säges i N. II, s. 524 (bestämnings- 
nyckelm om M. rubrum: stjälk mjukt lânghârig, liksom 
fodret utan glandelhâr J ), dâ detta stâr i motsats tili 
uppgiften om M. album: upptill liksom fodret äh’ en glan- 
delhärig . Alla exemplar frân öfre Norrland och de nord- 
ligare delarne af Norge, som jag sett (med undantag af 
den glatta formen), ha nämligen som det sammastädes heter 
dessa kännetecken blandade». Emellertid kan man draga 
ännu mer vidtgäende konsekvenser af Neumans karak- 
tärer för de bägge arterna: sannolikt ha vi i Skandinavien 
blott M. album och hybriden, och tvifvelaktigt är om den 
andra arten öfverhufvudtaget existerar ren, om den skall 
vara sâdan som X. beskrifver den. Jag har nämligen icke 
kunnat Anna nägon heit glandelfri M. dioicum hvarken 
växande eller i herbarier. Emellertid är glandelhärigheten 
hos den sydsvenska formen ganska svag, och detta för- 
klarar väl hvarför icke blott X. utan äfven Hartman för- 
bisett den. Detsamma gäller flere andra lloror, säsom jag 
förut päpekat. Dâ jag emellertid blott talat om floror. 
icke om literatur öfverhufvud. sä är X— s päpekande af 
Westerlunds uppsats rätt öfverflödigt. Naturligtvis künde 
jag gerna ha omnämnt den, men dä för att tala med X. 
upptäckten icke tillhörde Westcrlun d. som ocksä citerar 
Beck v. Mannagetta, sä uraktlät jag det. Hvad Wester- 
lund icke uppmärksammat är den olikhet i härigheten. 
som Annes hos den nordliga och den sydliga formen. 
; spärradt af mig. 
