145 
piper, P. mite Schrank, P. serrulatum Lagasca (en sydlig 
art) och P. minus Huds. 
Bâde Pers. och lapath. variera mycket och de enda 
konstanta skillnaderna üro följande: 
Hos lapath. bestâr stipelslidans ôfre kant vanligen 
endast af mycket korta tänder, som mângen gäng uppträda 
blott som smâ trubbiga knölar och i medeltal hafva en 
längd af 0,oô 6 — 0,i68 mm. Detta är städse fallet hos den glatta 
formen, hos hvilken stipelslidan sâledes för blotta ôgat synes 
kal, dâ däremot hos de hâriga formerna pä sandig mark, 
träden etc. jämte de korta hären, som här uppträda i mino- 
ritet, tämligen mânga, 0,308— 0,6ii mm lânga här päträffas. 
Hären bestâ af längsträckta celler och äro icke sällan för- 
grenade. 
Hos Persicaria däremot äro hären alltid sä länga, att 
de vid närmare päseende kunna iakttagas utan förstoring. 
Deras längd gär tili l,oos — l,%o mm. i medeltal. Bland dessa 
här linnas, dock icke alltid, nägra fä, makroskopiskt icke 
synbara här, endast O.oss— 0,588 länga. 
Skillnaden bestâr sâledes däri att hos lapath. stipel- 
slidans kanthâr aldrig uppnâ en längd af 1 mm. och där- 
för icke eher blott med svärighet kunna iakttagas med 
blotta ögat, under det att dessa här hos Pers. äro konstant 
mer än 1 mm. länga och sâledes lättare synliga. 
Den andra artskillnaden ligger i kalkens nervering. 
Kärlknippena äro mycket starkare utvecklade hos lapath. 
än hos Pers. och med en egendomlig, karakteristisk form. 
Under det att kärlknippena hos Pers. äro bägigt-parallela 
eller bägigt-förgrenade, äro de hos lapath. upptill ankar- 
formigt förgrenade, och tili pä köpet bilda de bäda armarna 
motsvarande kärlknippena icke en bâge utan en spetsig 
vinkel. 
P. lapathifolium anses innefatta 3 underarter med 
talrika varieteter och former. 
A, subspec. verum (lapathifolium pl. auct.). Blad med 
Bot. Not. 1908. 
10 
