151 
rörande nâgra förut i korthet beskrifna arter. Jag använder 
därvid den vanliga indelningen i alpina genuina och nigre- 
scentia, mellan hvilka gränsen i allmänhet rätt väl kan upp- 
rätthällas. Ett i de flesta fall användbart kännetecken är 
t. ex. glandelhärens talrikhet pä bladkanterna; hos den 
förra gruppen sitta smäglandlerna strödda tili tämligen 
täta, stundom sä att deras afständ sträckvis är mindre än 
deras längd; hos den senare gruppen nä de sällan upp tili 
täthetsgraden strödd (d. v. s. omknng ett dussin pä en 
sträcka af 1 cm.). 
h. alpina genuina Elfstr. 
I. Stylus luteus. 
H. extrorsifrons Elfstr. 
H. alpinum L. *extrorsifrons Elfstr. Hier, alpina aus 
den Hochgebirgsgegenden des mittleren Skandinaviens, p. 20. 
I allt väsentligt öfverensstämmande med beskrifningen 
pà H. extrorsifrons och habituent lik det i riksmuseet be- 
fintliga exemplaret däraf är följande varietet: 
vor. explanatum n. 
Cauli usque a basi sparsim — magis dense glanduloso, 
involucro mediocri dense — crebre glandulis brevibus et 
submediocribus mixtis obtecto, squamis superioribus latitu- 
dine mediocri, plerisque sat breviter acuminatis, calathio 
luteo vulgo 30—35 mm. lato styloque omnino luteo a forma 
primaria 1. c. descripta differt. 
Redan vid stjälkbasen uppträda strödda fina, gulaktiga 
glandler och ofvan stjälkens midt äro de m. e. m. rikliga, 
oliklänga, svarta, under holken täta tili hopade och delvis 
ända tili 2 mm. länga; de enkla hären äro glest strödda, ej 
särdeles länga utom under holken, där de tillika äro gröfre, 
mörkare och nästan borstlika. Rosettbladen äro lökgröna 
jämna eller knappt vägiga, ofvantill ganska glest häriga, 
för öfrigt utrustade med strödda här; i kanterna och under- 
till besatta med strödda eller oftare rikliga tili tämligen 
täta smäglandler och äfven pä öfversidan vanligen beströdda 
med glesare sädana. De flesta eller alla rosettbladen äro 
