163 
ligen vid, i det särskildt de öfre grenarna äro stärkt ut- 
stäende och bägböjda; akladiet 2 — 10 mm. Ett mvcket kort 
korgskaft utgär ofta ett par mm. nedom toppholken, och 
äfven öfriga korgar förekomma ofta parvis. Holkarna äro 
brunsvarta, 4,5— 5,5 (—6) mm, breda och 10,5 — 12,5 mm. länga, 
tili formen karaktäristiska : smalt äggrund pip med snurr- 
likt afsmalnande bas, som smänigom öfvergär i det upptill 
stärkt vidgade korgskaftet; efter blomningen är holken dub- 
belkonisk. Holkfjällen äro fätaliga, de yttre jämförelsevis 
länga och nägot löst sittande, i kanten försedda med nägra 
glesa stjärnhär. Längfjällen i början längt öfverskjutande 
de outslagna blommorna, lancettformade; de täckande läng- 
fjällen smätrubbiga tili spetsiga, de öfriga spetsiga tili syl- 
spetsade; alla i spetsen mörkbruna och för öfrigt af ganska 
mörk färg utom de inre, som vid midten äro försedda med 
breda, mycket ljusa (n. hvita) kanter, som framglänsa, dä 
holken pressas. Holkfjällens nedre del är klädd af korta, 
täta tili hopade glandler samt glest strödda (tili rikliga) 
mörka eher kort gräspetsade, merendels raka här; upptill 
sitta glandlerna nästan blott utefter fjällens midt och äro 
betvdligt glesare. Kalatier 25—30 mm. vida; deras färg 
ljust gul (luteseens). 
Holkens dimensioner växla betydligt; smäväxta indi- 
vid kunna ha holkar af blott 10 mm. längd och föga öfver 
4 mm. bredd. 
Det kan ifrägasättas, om ej denna art med sitt skaf- 
tade, väl utvecklade stjälkblad och de smä holkarna borde 
hänföras tili silvaticiformia , särskildt som alla bladen äro 
i det närmaste glandelfria; endast med svärighet upptäcker 
man pä somliga blad nägon enstaka glandel. Holkarnas 
brunsvarta färg, fjällens fätalighet och mikroglandlerna 
passa dock ej väl in pä denna grupp. Stjälkbladets skaft 
erinrar om semidovrensia. Men holkarnas allmänna utseende 
och de enblomstriga inllorescensgrenarna tala för samhörig- 
het med w'grescfws-gruppen, hvilken i alla fall inrymmer 
sä mänga olikartade element. 
