171 
runda, de inre (ofta äfven de yttre) kort men skarpt spet- 
sade, i kanten lint och jämnt, men ej särdeles tätt (säg-)tan- 
dade, vid basen merendels afrundade eller de inre mer 
afsmalnande. Stjälkbladet tillhör samma typ, men är mer 
förlängdt och smalspetsigt; skaftet är rännformigt ocli täm- 
ligen tydligt vidgadt vid basen d. v. s. delvis omfattande. 
Beklädnaden utgöres af nägot korta men ganska täta här 
och det i allmänhet äfven pä stjälkbladet; stjärnhär äro 
knappt märkbara utom pä stjälkbladets ryggnerv. 
Blomställningen bestâr af ett fatal korgar pä raka 
eller svagt krökta, föga luddiga, men af glandler svarta 
skaft, som öfvernä det rätt korta akladiet. Holkarna äro 
grofva, svartaktiga af ytterst täta medellänga och korta 
glandler samt m. e. m. spridda här; holkpipen är äggrund 
och basen rundad. Holkfjällen äro mättligt breda, hafva 
nägot bägböjda kanter och äro i allmänhet spetsiga; de 
äro glänsande grönsvarta utan ludd, men oftast med glesa, 
lina här mot spetsarna, bildande en otydlig koma. Kala- 
tierna voro hos de anträffade exemplaren ej utbredda, och 
de mycket korta ligulerna nä knappt öfver holkfjälllen. 
Stiften äro länga, tili färgen grönbruna. 
Denna arts system atiska plats är ej tvifvelaktig. Ha- 
bituent är likheten med nigrescentia stör, t. ex. genom de 
rnörka, rikt glandulösa, grofva holkarna och den rikt glan- 
delhäriga stjälken; äfven pä stjälkbladets och rosettbladens 
rygg och kanter finnas enstaka smä glandler. Men bladens 
antal och fördelning liksom ock deras form, den raka van- 
ligen ogrenade stjälken med den korta blomställningen 
päminner ocksä om silvaticiformia. Stjälkbladets skaft 
erinrar visserligen om semidovrensia, men denna svärdefi- 
nierade grupp skulle bli ännu mer konstlad genom upp- 
tagandet däri af nu beskrifna form, hvillcen tili nästan alla 
delar stär längt frän de hittills beskrifna arterna inom 
gruppen. 
BjörkUden: öfre björkregionen. Mättl. 
