177 
6—7,5 (8,5) mm. lata et 14—15 (—16) mm. longa, atroviridia 
conspicue pilis canescentia, primum tubo cylindrico-ovato 
basique angustata instructa, post anthesin duploconica, mi- 
croglandulis et glandulis brevibus crebris pilisque longis — 
longissimis albis (v. canescentibus) gracilibus densis vestita, 
fere etloccosa. Squcimœ superiores sat angustæ lineares in 
apicem longum acutum sensim angustatæ, intimæ sæpe 
subulatæ, exteriores angustissimæ lineares; squamæ omnes 
leviter comatæ. Calathium luteum 30 — 35 mm. latum. Ligulæ 
apice ciliatæ. Stylus lutescens v. livescens, siccus ± ob- 
scurascens. 
Igenkänd pâ glänsande, intensivt gröna, nâgot vâgiga, 
hvasst och ojâmnt tandade till llikade rosettblad, hvilkas 
skaft alltid âro âtminstone längs midten vackert purpur- 
färgade; vidare lânga och stora holkar med lânga, m. e. m. 
smalspetsiga fjäll, klädda af ytterst tâta, korta glandler och 
mikroglandler samt ganska tâta, lânga, fina, vanligen hvita 
hâr samt obetydliga spetstofsar, men utan stjârnhâr utom 
enstaka sâdana viel basen. Lânga och fina hâr bekläda 
ocksâ heia stammen. Bladens öfversida är längt men ej 
tätt härbeklädd. Stiftet är i friskt tillständ ganska 1 just och 
synes pâ afstând gult. 
Lätt skild frân H. pycnadenium Dahlst. genom vâgiga, 
djupt tandade blad och stiftets färg. 
Om artens förhällande till H. Sondenii Dahlst (Sv. Bot. 
Tidskr. 1907, p. 302) har jag förgäfves sökt skaffa mig full 
klarhet. I riksmuseets samlingar linnes visserligen ett auten- 
tiskt exemplar af den senare, men det utgöres af ett groft 
och grenigt individ, som ger intryck af att ha vuxit pâ 
ruderatplats. Ehuru exemplarets enda i blomningsstadium 
befintliga korg är tili hälften förstörd, kan dock ses, att 
holkfjällen varit bredt blekkantade, hvilket alldeles strider 
mot kännetecknen hos H. rubefactwn. I brist pâ upplysande 
exemplar âterstâr den obligatoriska vägen att hälla sig tili 
originalbeskrifningen, och denna öfverensstämmer ej med 
H. rubefactwn. Ty den sistnämnda är alltid tämligen hög- 
