4 
Carl Schimper betecknat tillfälligtvis ä en bladskifva ut- 
gäende bägarbildningar. 1 ) I detta fall finnes tydligen möj- 
lighet för en betydande polymorfism, särskildt med hänsyn 
tili den vexling i ställningsförhällandet, som ascidierna kunna 
förete â primärbladet. 2 ) Den morfologiska betydelsen af 
denna företeelse synes emellertid för närvarande ännu icke 
vara tillfredsställande förklarad. 3 ) 
Hos Lappa - bladet i fräga voro de biigarlika bildnin- 
garna af detta senare slag, epifylla ascidier. 
Som bekant, utmärka sig de stora och robusta Lappa- 
bladen genom ett stärkt framträdande nervnät, hvars gröfre 
grenar bilda ett väl markeradt system af ribbor undertill, 
medan pä ofvansidan uppträda mot dessa svarande färor 
och fördjupningar. Hos det här i fräga varande Lappa- 
bladet befunno sig, säsom redan ofvan anförts, ascidierna 
p â ofvansidan, insererade i rader â mesofyll fälten mellan 
sekundärnerverna samt, i stört sedt, orienterade symmetriskt 
1 ) Penzig, O. 1. c. Erster Band. pp. XIII, 135. 
2 ) Som exempel mä hänvisas tili figurerna hos Masters, M. T. 
1. c. fig. 182, p. 359 (Lactuca sativa) och fig. 181, p. 358 (Bras- 
sica oleracea). 
3 ) Tydligen far den definition anses vara för träng, som 
Schneider i sin botaniska uppslagsbok anför pä bägarlika blad- 
bildningar. Han betecknar nemligen der efter Masters som asci- 
dier »röhrige, krugförmige oder trichterige Bildungen, die .... 
durch Verwachsung der Ränder eines einzelnen Blattes oder durch 
Vereinigung zweier oder dreier sonst freier Blätter gebildet wer- 
den». Med denna begränsning af begreppet komma nemligen de 
i ascidieform uppträdande adventivbildningar, som kunna uppstä 
pä bladskifvor, att uteslutas. Fast morfologiskt tydligen af heit 
annan natur än de förra, böra dock, frän rent fysiognostisk syn- 
punkt sedt, de senare räknas tili samma kategori, dä nemligen 
begreppet ascidie icke är strängt morfologiskt. För att emellertid 
tydligt framhälla den här rädande skilnaden föreslär jag för de 
senare benämningen epifylla ascidier, för sä vidt man ej vill 
föredraga att i den temligen belastade teratologiska nomenklaturen 
bibehälla det Schimper’ska namnet kraterier, hvarvid dock den 
rent yttre likheten med de mono- eller polyfylla ascidierna i Mor 
rens och Masters' mening icke synes mig blifva vederbörligen 
pointerad. — Schneider, C. K. Illustriertes Handwörterbuch der 
Botanik. Leipzig 1905. p. 52. — Masters, M. T. 1. c. p. 47 m. fl. 
Ställen. — I den öfversigt öfver teratologiska termer, som Penzig' 
lemnat i sin handbok, ha af förbiseende ascidierna icke funnit om- 
nämnande. 
