anatomisk synpunkt äro de aceessoriska bildningarne har 
hyperplasier af homeoplastisk karakter, säsom enligt 
Küster i allmänhet är fallet vid enation l ). 
Säsom i det föregäende blifvit antydt, under hänvis- 
ning tili de olikartade fall, som exempelvis Brassica olcva- 
cea i detta hänseende kan förete, kunna ascidier uppträda 
med morfologiskt synnerligen heterogen natur. En ascidie 
kan, som nämndt, tänkas uppkomma ur ett vanligt blad pä 
det sättet, att skifvans basala del ruir stegrad tillväxt och 
dess kanter hopväxa under bildning af en skäl, frän hvars 
botten skaftet utgär 2 ). Denna tillfälligtvis uppträdande ano- 
mali har iakttagits hos ett stört antal växter 3 ). I ett dylikt 
den förra betydelsen; för de bildningar, som uppkommit genom 
enation, torde beteckningen enati va bildningar vara att föredraga. 
— Schneider, C. K. 1. c. pp. 194, 195. 
3 ) Deremot föreligger, som jag" ofvan anfört, har icke nägon 
prolifikation i egentlig mening. Beträffande begreppet prolifi- 
kation (proliferation) ansluter jag mig fullkomligt tili Penzig, 
som förordar dess terminologiska användning tili att beteckna 
central eller axillär genomväxning af blomgior och inflorescenser, 
dock med den inskränkning jag redan tidigare füreslagit, nemligen 
att begränsa detta begrepp tili genomvuxna blommor och lata det 
för genomvuxna blomställningar ersättas af andra uttryck, exempel- 
vis anthesmolys m. fl. Deremot bör prolifikation i den vegetativa 
morfologien icke ha nägot terminologiskt berättigande. -Nur 
missbräuchlich wird das Wort »Prolifikation auch auf Adventiv- 
sprossungen der Blätter, Kladomanie, Blastomanie und andere 
Anomalien angewandt». (Penzig). — Penzig, O. 1. c. Erster 
Band. p. XVIII. — Gertz, O. D. Tvenne fall af blomanomali. 
(Botaniska Notiser för är 1902. Lund 1902. p. 193.) pp. 195, 196. 
J ) Küster, E. Pathologische Pflanzenanatomie. Jena 1903. 
p. 140. 
2 ) Harmed mä naturligtvis ej vara sagdt, att förhallandet, 
utvecklingshistoriskt sedt, nödvändigt skall gestalta sig pa nämnda 
satt. Fastmera visar den ontogenetiska utvecklingen hos peltata 
blad, som morfologiskt synas stä de bägarformiga (kukullata) när- 
mast, att nägon sädan sammanväxning af de fria, utanför blad- 
skaftet befintliga kanterna icke eger rum, utan följer bladets ut- 
veckling här i basipetal riktning, hvarvid till slut den del växer 
ut, som befinner sig mellan skifvans basala sidodelar, och förenar 
dessa med hvarandra. — Goebel, K. Organographie der Pflan- 
zen, insbesondere der Archegoniaten und Samenpflanzen. Zweiter 
Teil. Jena 1900. p. 531. 
“) Se beträffande mono- och polyfylla ascidier öfversigten 
öfver sädana bildningar hos Masters, M. T. 1. c. pp. 47, 48 samt 
De Vries, H. Over de erfelijkheid van synfisen. pp. 161, ff. — 
Jemför för öfrigt pp. 2, 3 i denna uppsats. 
