4-5 
skogsgränsen. I Norge stiger den i Mâlselvdistriktet endast 
upp till ett 50 tal m. ö. h. och längs Karasjokka till c. 150 
m. ö. h. I Sverge när den, egendomligt nog, sin största 
höid öfver hafvet inom Tome Lappmarks tallomrâden: 
Karesuando, Liukattijoki och Jukkasjärvi — pâ alla tre 
ställena c. 325 m. ö. h. Längre söderut hâller älftoltan sig 
nästan öfverallt under högsta marina gränsen; sä äfven dar 
den tränger längst in i landet, vid Ragunda och Lycksele. 
Sin största och hufvudsakliga utbredning inom Sverige äger 
Mulgedhtm sibiricum sâledes inom de omräden, som under 
kvartär tid varit täckta af haf. 
Växten skÿr ingalunda kulturen. I Mâlselvdistriktet 
förekommer den stundom som ogräs i äkrar äfvensom citer 
landsvägarna. Norman (10) anmärker härom: Da dens 
udbredning i Mâlselven synes at være noget foranderlig og 
at pâvirkes ai kulturen, aniores âret, hvori Observationen 
er gjort. > — 1 inre Finmarken anträffade Norman arten 
vid Guoikjavre pâ en jordgamme. I Sverige uppträder 
Mulgedimn sibiricum mycket oîta pâ växplatser, som äro 
mer eher mindre stärkt päverkade af kulturenr Att häraf 
draga den slutsatsen, att växten Ursprungligen är införd af 
människan, är dock förhastadt. Atminstone pâ ett Ställe i 
Nord-Norge är den nämligen anträffad i füllt ursprunglig 
Vegetation: Reisendalen i lunddäld tillsammans med Stcllaria 
nemorwn , Rubus idceus, Calamagrostis pkragmitoides, Poly- 
stichum spimdosum (A. Blytt). Själf har jag sett växten i 
lunddäld vid Liukattijoki (T. Lpm.) och pâ ett Ställe i Räne 
socken (Nb.) i naturvegetaüon, fullständigt orörd af kulturen. 
Harald Lindberg meddelar i bref, att han ej kunnat linna, 
det arten i Finland pâ nâgot sätt skulle bero af kulturen. Vi- 
dare sammanfalla Mulgedimn sibiricums sydgränseri Norge 
och Sverige — Mâlselvdistriktet och Medelpad — ganska 
nära med ätskilliga sydliga strand- och lunddäldväxters 
nordgränser, hvilket äfven talar for, att totalutbredningen 
inom Skandinavien är naturlig,» d. v. s. oberoende af män- 
niskans ingripande. 
