46 
Älftoltan växer i regel pä sandiga eller grusiga strän- 
der med tämligen svag eller ofta ingen öfverskuggning . 1 * 
Yid starkare beskuggning blir den vanligen steril och upp 
trader dâ stundom som f. runcinata Leest. I granens skugga 
trifves den ingenstädes; ersättes dar af sin närsläkting Mul- 
gedium alpinum, som ofta visar sig som en verklig karak- 
tärsväxt i vissa slag af örtrika eller svagt försumpade gran- 
skogar. t. ex. efter källdrag och kallkällbäckar. 
Af artens utbredning inom det finskskandinaviska 
lloraomrädet. dess förekomstsätt och öfriga biologiska egen 
domligheter kunna enligt min mening följande slutsatser 
dragas. Mulgedium sibiricum är en tidig östlig invandrare , 1 
som redan under tallens period inkommit i Sverige. Genom 
granens uppträdande led växten — i likhet med Taraxacum, 
Campanula rotundifolia, Ranunculus acris , Trollius, Alche- 
milla vulgaris, Rumex acetosa m. H. strand- och lunddäld- 
växter — stört afbräck i sin utbredning. 3 ) Stigande kultur 
i de norrländska älfdalarna, jämte landets fortgäende höj- 
ning, har dock i nâgon män ersatt dessa förluster och ska- 
pat nya lampliga växplatser. Mulgedium sibiricum är alltsa 
närmast att betrakta som en följväxt till Finns silvestris v. 
lapponica . 4 ) 
Litteratur. 
1. Backman, C. J. och Holm, X’. F. : Elementarflora öfver Ye- 
sterbottens och Lapplands fanerogamer och bräkenartade 
vaster. Luleâ 1878. 
1 ) Harald Lindberg’ meddelar i bref, att älftoltan i Fin- 
land uteslutande uppträder à strändpr, t. o. m. hafsstränder, och 
redan G. Wahlenberg (43) skrih^er: >Hab. in nemorosis subhu- 
midis juxta flumina. » 
-) Jfr Harald Lindberg (9). 
3 ) Ar kampen med andra arter ej allt för härd, kunna mänga 
växter uppträda ett godt stycke utom sitt egentliga utbrednings- 
omräde. Gränserna (äfven nord-, höjd- och sydgränserna) *i detali» 
för en växtarts — likaväl som för en djurarts — utbredningsom- 
ràde bestämmas i första hand genom kampen arterna emellan. 
Genom en öfverlägsen växtarts invandring tili ett bestämdt omräde 
kunna följaktligen stora omhvälfningar i de enskilda arternas nord-, 
höjd- eller sydgränser äga rum utan en motsvarande försämring 
eller förbättring af klimatet. 
4 ) Jfr Heintze (6 p. 47). 
