104 
grepp. (I detta ingâ nämligen manga olika slags Abän- 
derungen . sâsom mutationer, biaiometamorfoser, indivi- 
duella variationer, missbildningar och kanske ännu flera ). 
Mellanblad» är en term, som vi likaledes adopterat 
frän tyskan; öfversättningen är visserligen oklanderlig, 
men begreppet är sà sterilt — en reminiscens frân den tid. 
dâ man lät platsen, ej funktionen, afgöra organets namn — , 
att det vore en vinst, om denna term försvunne ur vârt 
botaniska sprâk, lika fort som den kommit. De motsvarande 
termema »lägblad» och högblad» äro däremot uttrycks- 
fullare, emedan dessa organs funktion (eller funktionslöshet 
stär i ett visst sanimanhang med platsen (nederst eller öf- 
verst pä skottet). Men termen mellanblad . hvarmed man 
t. ex. menar heia löfmassan hos ett träd, ger oss sannerligen 
en klassifikation af bladorganen, som är alltför grof och 
alltför torr. Af gammalt hafva vi ju för örterna uttrvcket 
örtblad och för träden löf eller »löfblad . — Däremot 
kan man ej annat än godkänna uttrvcket mellanblad i den 
mening, hvari det användes af vära hieraciologer: de mel- 
lersta bladen i en basal rosett af Hieracium och Taraxacum. 
Vi skola nu öfvergä tili nägra termer, som väl hafva 
gammalt, inhemskt Ursprung, men dock det feiet att stä i 
vägen för riktigare och sannare benämningar. Vi förut- 
sätta, att det ligger hvarje botanist om hjärtat, att hans ter- 
minologi är, sâsom Cicero fordrade af en talare, > passande, 
tydlig och prydlig». 
Kr ans användes om bladställningen hos t. ex. rubia- 
ceerna, om hyllebladens ställning, och om den skenbara 
blomställningen hos verticillaterna». Ordet hafva vi fätt 
genom en pä 1700-talet införd, felaktig öfversättning af ver- 
ticillus», som betyder kreis. Man Säger ju ej, att 4 eller 5 
personer slâ sig ned i en krans, utan i en krets. Rimligt 
är väl dà ocksâ att acceptera ändringarna kretsställda blad, 
och detta äfven om en blommas bladkretsar och ständar- 
kretsar. 
Frömjöl hâller nu pä att vid den elementära under- 
