109 
biota äro i sjelfva den dag i dag inskränkta till denna kust- 
sträcka, medan andra med en nâgot vidsträcktare utbred- 
ning tydligen peka pâ denna samma kust som deras sekun- 
dära utbredningscentrum. Mänga andra arter, som ieke 
visa »artliga» eller underartliga» modilikationer, ledsagade 
antagligen denna biota, hvilket icke kan bevisas for närva- 
rande pâ grund af vâr bristfälliga kunskap. 
Denna s. k. atlantiska» och »arktatlantiska > biota är 
sammansatt af ett stort antal arter, bland hvilka följande 
äro bland de niest iögonfallande: 
a) heia det tlorelement som ßlytt kallar det atlantiska, 
bestäende af omkr. 60 arter kärlväxter, 27 arter lefvermos- 
sor o. s. v.; 
b) den del af de skandinaviska »arktiska växter, som 
i denna afhandling betecknats som »arktatlantiska flor- 
element. 
c) ett antal evertebrater, ss. Helix nemoralis bland 
snäckorna, Hera arter Helodrilus bland maskarna, Ligyda 
oceanica bland isopoderna, Aporyphyla nigra bland natt- 
fjärilar, Bombus Smithianus bland humlorna och en hei rad 
af »atlantiska» fjärilar, hemiptera och coleoptera; 
d) en inskränkt Strandfauna, bland vertebraterna re- 
presenterad af fisken Blennius pholis; 
e) fiera landfâglar, ss. Lagopus mutus, Columba livia, 
Anthus petrosus, Cannabina flavirostris och möjligen Cin- 
clus cinclus; 
f) fiera landdäggdjur, ss. Lepus timidus, Lemmus lem- 
mus, Euotomus norvegicus, Microtus agrestis, Putorius ermi- 
neus, Rangifer tarandus, Cervus atlanticus, Equus celticus 
antingen vild eller tamd. Härtill kan ocksä räknas den 
utdöde Elephas primigenius. 
Det har blifvit pästädt att däggdjursfaunan erbjuder 
ett tämligen afgörande bevis för en sammanhängande »land- 
bro» mellan noi'ra delen af Skottland och västra Norge. 
Geologiska resonemanger har förf. framlagt, för att stödja 
sannolikheten af denna »landbros» existens mellan de 2 faser 
