113 
Om släktet Betula. 
Af N. Conr. Kindberg. 
(Fortsättning' fran denna tidskrift för 1908, sid. 139 — 140). 
Ätskilliga, af vissa författare använda, kännetecken 
hafva visât sig äga otillräcklig vikt säsom hufvudkarakterer; 
t. ex. fruktens form, riktningen och formen af honhänge- 
fjällets flikar, vingkantens bredd, samt formen och ädernätet 
hos bladen. 1 vissa fall äro dessa kännetecken hos somliga 
arter temligen konstanta, när organerna äro füllt och nor- 
mal! utvecklade; men ofta kunna dessa i samma hänge vara 
missbildade. Sadana kännetecken ma derföre beaktas men 
ej öfverskattas. 
Egendomligt är, att den genom härlösa ärsskott ut- 
märkta Betula verrucosa är den niest varierande arten. 
Somliga former hafva godtyckligt betraktats sasom 
bastarder. Del är väl sannolikt, att sädana finnas; men för 
att afgöra detta erfordras säväl odlingsförsök som iaktta- 
gelser i naturen, när fiera, i denna uppsats beskrifna former 
päträffas i samma bestand. 
Prosten L. L. Læstadius har med särskilda namn (i 
samlingar och i Botaniska Notiser) betecknat ätskilliga for- 
mer. efter bladens form; men arterna äro ej behörigen be- 
stämda. Dertill saknas uppgifter angäende den växtregion, 
hvari lokalen är belägen. 
Andra svenska botanister, som dels till Upsala Uni- 
versitets museum, dels till min samling (eher tili bädadera) 
bidragit med exemplar, äro: S. Almqvist, C. Andersson. 
N. J. Andersson, H. W. Arnell, S. Axell. F. J. Björnström. 
L. Borgström, M. G. Brandelius, E. Colliander, A. Drake, 
K. F. Dusén, P. Düsen, M. Elfstrand, H. Falk, B. Floderus. 
M. M. Floderus, F. Forelius, I. Forsander, Elias Fries, Th. 
M. Fries, O. R. Fries, E. P. Fries, Arne Fries, R. F. Fristedt. 
A. Fryxell, H. Frödingr A. v. Goes. R. Gyllencreutz, C. J. 
Hartman, C. Hartman, R. Hartman, E. Henschen, J. Halting, 
Bot. Not. 1909. 9 
