151 
Anteckningar rörande nordiska Orkis-former. 
Af L. M. Neuman. 
Formrikedomen inom gruppen Dactylorchis är lika 
känd som kalian till densamma okand. Den för icke sä 
mänga är sedan aliidne J. Klinge ansäg den till större 
delen bero pâ hybridisering, till en mindre del pä varia- 
tion, men da ban icke företog nâgon odling af orkideer, 
har han ju ej kunnat lämna bevis för sin äsikt. Att hybri- 
der iinnas, är ju själfklart, och man behöfver ej länge 
eher mycket hafva egnat sin uppmärksamhet ât de vilda 
orkideerna för att träffa sädana, d. v. s. primära hybrider. 
Vanliga äro de ingalunda, men lätl igenkänliga äro de, 
om man känner stamarterna. Det är säledes enligt min 
mening icke dessa primära hybrider, som välla oredan 
inom Dactylorchis-gruppen. Träffar man ett orkiskärr, där 
t. ex. O. latifolia och 0. incarnata växa samman, säsom 
fallet är flerestädes i Skäne t. ex. vid Örup, Munkamöllan 
och Rynge, sä kan det hända, att det stora flertalet indivi- 
der icke tillhör nâgon af stamarterna, ännu mindre den 
kraftiga primära hybriden, utan utgöres af tili alla delar 
svagare individ, som pä olika satt variera och förbinda de 
bäda alternas karaktärer. Vid Rockelbo i Nerike och tiere- 
städes pä Gotland räder samma förhällande mellan O. 
angustifolia och maculata och pä Gotland äfven mellan O. 
angustifolia och incarnata. Att här söka lämna en förkla- 
ringsgrund tili detta förhällande, är ej min mening. Där- 
till fordras systematisk kultur eher observationer inom i 
naturen fredade omräden, hvilka ju hos oss icke iinnas. 
Jag lick emellertid i somras en idé, som mähända här bör 
omnämnas. Om nägra individ af en mellanform mellan tvä 
arter uppstä genom hybridisering eller mutation, sä äro de 
ju hänvisade tili samma lilla plats under heia sitt lif. De 
hafva ingen rotstock, som genom sugrötter kan är efter är 
skaffa näring Iran en ökad rayon , utan den nye knölen 
Bot. Not. 1909. 
