191 
och är sydligast funnen pä 63° 30' n. br.; ej känd frän de 
östligaste delarna af Kolahallön. I Norge finnes den endast 
i östra och sydöstra Finmarken strax invid gränsen tili 
Finland och Kola. I värt land är den ganska jämnt spridd 
frän Torne Lappmark och Norrbotten ned tili Härjedalen 
och Medelpad samt har äfven iakttagits pâ .ett par lokaler 
i nordvästra hörnet af Dalarna. I sistnämnda landskap när 
den ned tili bortät 61° 40' n. br., närmare kusten — i Me- 
delpad — ned tili c. 62° 30' n. br. 
Utom Skandinavien och Finland är R. lapponicus känd 
frän Spetsbergen och Novaja Semlja, norra Ryssland och 
Perm. Sibirien, arktiska Amerika, Klippiga bergen och La- 
brador samt Västgrönland. 
I stört sedt uppträder växten inom det finskskandi- 
naviska Üoraomrâdet som en silvin» art, d. v. s. som en 
utpräglad läglandsväxt, hvilken endast mera undantagsvis 
gär upp i björkzonen, aldrig ofvan denna. P. Olsson (19) 
uppgifver sälunda, att den i Jämtland mycket sällan öfver- 
skrider barrskogszonens öfre gräns; i Äsele Lappmark är 
den anmärkt pä ett Ställe i eller omedelbart ofvan barr- 
skogsgränsen. I Torne Lappmark efter Muonio eller rättare 
Köngäma älf har förf. och C. Hartman anträffat den ä till- 
sammans fern lokaler inom björkzonen, af hvilka den högst 
belägna när upp tili c. 480 m. ö. h. Beträfiande Köngämä- 
dalen fär dock anmärkas, att tallskogar eller talldungar 
här en gäng frodats upp tili c. 500 m. ö. h. (Se härom 
Heintze 12 p. 45). Hjelt (10) uppgifver, att R. lapponicus i 
finska och ryska lappmarkerna 4am in inferiore parte re- 
gionis subalpinæ aut rarescit aut desinit.» 
I bjärt motsats till R. lapponicus' uppträdande som 
fullständig läglandsväxt i Skandinavien och Finland star 
dess förekomst â Spetsbergen, Novaja Semlja och Grön- 
land — en egendomlighet, som den delar med t. ex. Saxi- 
fraga Hirculus. Och arten är ingalunda nägon sällsynthet 
inom arktiska regionen, inskränkt tili särskildt gynnade 
lokaler. Exempelvis kan nämnas, att Nathorst (16) anmärkt 
