1 98 
af kallkällor â öppen torf eller grusmark, dâ de ofta upp- 
träda under former, som äro förvillande lika v. brevifolia. 
Exemplar frân kusttrakterna i Xorr- och Yästerbotten samt 
Ângermanland ha af Rob. E. Fries, C. Melander och Y. 
Holm tydts som v. brevifolia, men hänföras i Murbecks 
monografi till v. paludosa. 
Saxifraga Hirculus âger i Sverige trenne skarpt skilda 
utbredningsfält. Till södra Sverige och Danmark liksom 
till vissa delar af Tyskland har den mäßigen invandrat frân 
Alpemas norra sluttningar — se härom exempelvis Xathorst 
(17). I Xord-Skandinavien. Finland och nordöstra Tyskland 
är den däremot tydligen af östligt Ursprung. Orsaken till 
artens försvinnande i södra Sverige, särskildt Skàne, beror 
pâ myrarnas utdikande och odling, ei af förändrade kli- 
matiska förhällanden. Ett intressant motstycke härtill visar 
Care. r chordorrhiza i norra Tyskland; enl. Garcke (8) för- 
svinner nämligen detta halfgräs allt mer, beroende pâ my- 
ramas utdikande. 
I sin Smâlands flora innefattande Kronobergs och 
Jönköpings län (Wexjö 1864) omnämner N. J. Scheutz, att 
Salix myrtilloides fanns för fiera är sedan i den numera 
uppodlade Spetsamossen vid Hof nära Vexiö af domkyrko- 
s}'Sslomannen J. Forsander. I Hartmans flora anföres sam- 
ma Salixart äfven frân Södra Yi i Kalmar län. Länge miss- 
tänkte iag, att dessa uppgifter berodde pâ felbestämning. 
tills min värderade vän, lektor K. F. Dusén i Kalmar, vi- 
sade mig talrika exemplar, tagna af honom själf d. 28 juni 
1870 i en mosse mellan södra Yi kyrka och sjön Krön. — 
Gunnar Andersson (2 a) uppgifver, att S. myrtilloides an- 
träffats fossil pâ ett Ställe i Xorrland inom furuzonen ; trenne 
fynd frân Götaland inom Dryas- och björkzonen anföras 
med ?. 
Sâsom framgär af tabellen; äga Ledumgruppens re- 
presentanter en ganska växlande utbredning i värt land. 
Gemensamt för dem alla är dock, att de hafva sitt centrum 
