199 
längst i nordost, därifrän spridande sig söderut med i stört 
sedt aftagande frekvens. Cassandra calycülata öfverskrider 
nätt och jämt linska gränsen; Stellaria crassifoliav. palndosa 
och Saxifraga Hirculus nä ned tili Jämtland och Änger- 
manland; Salix myrtilloides tränger ännu ett stycke nedàt, 
till Härjedalen och Hälsingland, och har därjämte ett par 
mycket svârtydda förekomster i Smâland; Car ex globular is 
är känd îrân nâgra là lokaler ända ned i Västergötland 
och Smâland; Ledum palustre öfverskrider Blekings- och 
Skänegränsen och är den ende af gruppens arter, som vi- 
sar sig pa Öland och Gotland. 
Norges Hora tangera de endast längst i nordost; St. 
crassifolia, Ledum och C. globularis därjämte längst i syd- 
ost; Cassandra har ännu ej nätt fram tili norska gränsen. 
I Finland äro alla -| allmänna inom nära nog heia 
landet; saknas dock vanligen i sydvästligaste delen och pà 
Aland. 
Om S. Hirculus undantages, äro alla främmande for 
Danmarks flora. I Tyskland äro samtliga utprägladt öst- 
liga; Cassandra och C. globularis äro hittills endast kända 
frän enstaka lokaler i Ostpreussen. 
I stört sedt äro alia sex arterna utpräglade laglands- 
växter, silvina arter, som merendels ej öfverskrida barr- 
skogszonens öfre gräns. 
Samtliga äro vidare typiska myrväxter. En skillnad 
förefinnes dock i sa mâtto, att St. crassifolia och S. Hirculus 
hâlla tili ute à större starrmyrar, S', myrtilloides är däremot 
mera utmärkt för lâga rismyrar, men uthärdar väl öfver- 
silning en god del af sommaren; Ledum och C. globularis 
höra hemma i myrarnas kanter och än mer i barrskogar i 
alla stadier af försumpning; att döma af uppgifter i den 
botaniska litteraturen tyckes Cassandras förekomstsätt 
ganska nära ansluta sig till Ledums. 
Pâ grand af de anförda likheterna i utbredning, höjd- 
stigning och förekomstsätt anser jag de sex arterna bilda 
en enhetlig grupp, Ledumgruppen, med samma Ursprung 
