238 
Äfven Klinge har upptagit den i sin Revisio , menharlik- 
som Reichenbach sammanfört den bäde med den enbladiga 
cruenta och den banatiska cordigera. Han redogör där- 
jämte (Verbreit, u. Entsteh, d. Dactylorchisarten p. 181) för 
sin uppfattning om dess viig upp tili Skandinaviens fjäll. 
Under istiden, Säger han, höll den sig kvar i Mellaneuropa 
och Steg efter isens afsmältning uppât bergen. »Ein Theil 
jedoch von O. cordigera Fries ging nach Norden hinüber 
und hat sich heute in spärlichen Resten auf dem Dovre- 
fjelde erhalten . Dä den ej kan fördraga stark luft-fuktig- 
het, har den nödgats draga sig tillbaka frän de skandina- 
viska bergen, wo sie überall ehedem wohl häufiger gewe- 
sen seyn muss». Men pä Dovre, där lüften är relativt 
torrare, har den kunnat bibehälla sig — — — »sonst wäre 
sie auch schon von dort verschwunden». Mig förefaller hy- 
potesen nägot sökt, men jag har ej velat undanhâlla vära 
växtgeografer densamma. För egen del anser jag, att O. 
pseudocordigera har uppstâtt i Skandinavien — den har ax 
och blommor af O. angustifolia och blad af O. cruenta, pä- 
verkade af O. angustifolia. Den kan lika väl vara en hy- 
brid mellan bäda, som en mutation af den ena eher andra. 
De mänga öfvergängsformer, som tyvärr finnas mellan 
dem, tala väl snarare för den förra än den senare teorien. 
Svârigheten ligger i begräsningen mot dessa nordiska öf- 
vergängsformer, icke i begränsningen mot O. cordigera 
Fr., och det är mycket svärt att förstä, att ej Klinge skilde 
dem frän hvarandra. Hans hufvudkaraktär ä cordigera 
i Prodromus p. 154 är »labello basin versus latissimo, sub- 
cordato, subquadrato vel suborbiculato . men detta oaktadt 
har han hit hänfört tvä exemplar frän den klassiska loka- 
len Tofte pä Dovre, ä hvilka han preparerat ut blommorna 
och pä sitt eleganta sätt uthredt deras tydligt rutformiga 
läpp. Af dessa är emellertid endast det vänstra en verklig 
pseudocordigera, det högra är en öfvergängsform frän 
denna till O. cruenta. Och att han ej här förmädde draga 
