249 
är ofta mycket mindre än S par, skidan är sällan ens 10 
mm. lang. Blomkronans färg är i regeln blekt violett. 
Tilläger jag slutligen, att gotländska exemplar ej äro gre- 
niga i sä hög grad och ej heller sä ot'ta som de sydeuro- 
peiska, sä inser man, att de förra äro vegetativt svagare 
utbildade. Att de äfven äro sexuellt bristfälliga, skall längre 
ned visas. 
Jag skall nu anföra nägra matt, som ytterligare be- 
lysa förhällandet mellan C. pratensis och C. Matthioli. Det 
för detta ändamäl insamlade materialet härleder sig frän 
Endre ängar, där bäda arterna växa om hvarandra, mer- 
endels i närheten af sma sänkor i marken, hvilka om varen 
äro vattenfyllda, eller i annat fall atminstone pä frisk ängs- 
mark. Dä det är dessa ständorter, som företrädesvis upp- 
sökas af bäda arterna, torde nedanstâende mâtt vara füllt 
jämförliga med hvarandra. Vid utväljandet af materialet 
!d. 22 juni 1909), som utgjordes af ett 20-tal individ af hvar- 
dera arten, ha abnormt smä eller eljes illa utbildade individ 
undvikits. — För korthetens skull betecknas C. pratensis 
med p. och C. Matthioli med M. 
Stjälkens diameter strax nedom inflorescensen i medel- 
tal hos p. 2 mm.; hos M. 1,4 mm. 
Stjälkbladens antal hos p. 3—5, i medeltal 4; hos M. 
4—3, i medeltal 5. 
Vinkeln mellan stjälken och nedersta blom- eller 
fruktskaftet hos p. 35—60°, i medeltal 40°; hos M. 20—50°, 
i medeltal 30°. 
Nedersta fruktskaftets längd hos p. 22—32, i medeltal 
26 mm.; hos M. 11—19, i medeltal 14 mm. 
Nedersta skidans längd 7—12, i medeltal 10 mm.; hos 
M. 3 — 7, i medeltal 5 mm. 
Antalet blommor i den enkla klasen hos p. 6—14,, i 
medeltal 11; hos M. 10—22, i medeltal 16. 
Blomkronans diameter hos p. 18 — 21 mm.; hos M. 11 
— 13 mm. 
Fodrets längd hos p. 4,5 — 5 mm.; hos M. 2.5 — 3 mm. 
