2.') 4 
rika knoppar, soin alstra oskaftade bladrosetter och seder- 
mera förlängda, blombärande bistjälkar. De tyska förfat- 
tarne framhâlla ocksä stärkt det tufvade växesättet. För- 
modligen kunna adventivknoppar pfi samma satt som hos 
C. pratensis uppstâ pä bladen. Sädana har jag emeller- 
tid ej sett, och de gotläridska stfmdorterna torde ej heller 
vara lämpliga för framkallandet af dessa bildningar. Blott 
i enstaka fall har jag sett bladrosetter jämte birötter ut- 
vecklas ur knoppar frän stjälkens bladverk under blom- 
ställningen. Däremot har jag funnit en annan företeelse 
af liknande art vara rätt vanlig hos C. Matthioli. Mot slutet 
af blomningstiden och efter densamma uppträda nämligen 
i toppen groddknoppsliknande bildningar, Yanligen är det 
själfva spetsen af inflorescensens axel, som knölformigt 
ansväller och utvecklar fiera eher färrre smä blad samt tal 
rika nedhängande birötter. ßladskifvan är enkel, högst 1 j-> 
cm, i diameter; bladens antal kan vara ett tiotal. Fenome- 
net är närmast att jämföra med genomväxning af inflores- 
censen (apophysis). Dylika bildningar har jag blott undan- 
tagsvis sett hos C. pratensis vid Yisby. De lära förut vara 
iakttagna hos släktet Cardamine *). Bladrosetten med sina 
birötter häller sig frisk ännu en tid, sedan stjälken vissnat ; 
och lagd mellan fuktiga bitar af filtrerpapper fortsätter den 
att växa vidare. Det är säledes klart, att växten i dessa 
bildningar har ett effektivt reproduktions- och spridnings- 
medel. Den spröda, vissnande stjälken afsparkas lätt af 
betande kreatur, sä att groddknoppen taller till marken. 
Spridning kan ske genom människans ätgörande, t. ex. vid 
höbärgningen och pâ mindre afständ genom vinden eher 
störtregn. 
Med steriliteten hos C. Matthioli sammanhänger san- 
nolikt den större lifskraft hos det vegetativa systemet, som 
visar sig vid bladens vissnande. Hos C. pratensis börja 
smäbladen vid blomningstidens slut vanligen affalla. Efter 
) Pen 7,ig, O. Pflanzenteratologie I p. 248. - 
