äger därjämte nära ett 40-tal sällsynt eller sparsamt före- 
kommaude arter, af hvilka ätminstone hufvudparten kräfver 
en nâgot rikare ljustillgâng an lunddäldens öfriga till un- 
dervegetationen hörande former. De uppsöka därför de 
minst beskuggade växplatserna inom beständet. Sten- 
bäckslunddäldens större artrikedom stâr alltsä i samband 
med strändemas större topograliska växling och däraf or- 
sakade variationer i trädbeständets slutenhet samt i myll- 
täckets mäktighet och utbredning. 
Till slut vilja vi ur ofvanstäende undersökning söka 
fä fram nagra allmänna slutsatser beträffande orsaken tili 
lunddäldernas genomgäende höga artantal i jämförelse med 
skogsvegetationer af de mest skilda slag. — Lunddäldema 
erbjuda växplatser af väsentligen tvenne slag. Dels stärkt 
fuktiga lokaler närmast vattenranden, hvilka därjämte äga 
± rik ljustillgâng. Här trifvas ett antal arter, som saknas 
1 den öfriga lunddälden. De egentliga lunddäldväxterna 
äga jämn och rik tillgâng pä markfuktighet och närings- 
ämnen. Detta möjliggör den starka hopning â ett begrän- 
sadt omräde, som fâr sitt uttryck i den ofta längt drifna 
skiktbildningen: 1 à 2 trädskikt, 1 buskskikt, snärskikt , 
2 à 3 fältskikt af Örter och mer sparsamt gras, hotten- eller 
markskikt, som tili väsentlig del bildas af jordmossor. 
Samma rikhga tillgâng pâ näringsämnen bidrager troligen 
äfven tili förekomsten af arter med kort vegetationsperiod. 
värväxter. Den horizontala fördelningen af undervegeta- 
tionens typer bestämmes i första hand af de smä variationer 
i belysningsförhällandena, som närmast högre skikt erbjuda. 
En bidragande orsak tili lunddäldväxternas vanligen fläck- 
visa uppträdande ligger äfven däri, att de î regel sakna 
sociala anpassningar *) och därför ej förmä bilda beständ 
af större motstândskraft mot främmande inkräktare, äfven- 
som att vegetativ förökning med stoloner och jordskott är 
mycket vanlig. Äfven variationer i markens närings- och 
’) Jfr Heintze: Yäxtgeogr. anteckn. fràn ett par färder genom 
Skibottendalen i Tromsö amt K. Vet. Akad. Ark. f. Bot. 1908 p. 6. 
