OD 
f. bicolor Greml. och ß Schleicheri Wettst. Eu. salisburgensis 
Funck ß macrodentata Greml. 
Viscaria alpina (L.) f. tenella. 
Cerastium Edmondstonii (Wats.) M. et 0.. af hvilken 
öfvergängsformer till G. alpinum iakttogos, indelas af förf. 
i följande former: genuina , epilosa , suberecta, subglabra och 
intermedia. Gerast, alpinum f. glandulosa och f. subglabra. 
Epilobium anagallidifolium X davuricum. Dry as octo- 
petala L. ß minima , ”caulis 1,5 — 2 cm. altus, folia radicalia 
circ. 5 mm. lohga, 1—2 mm. lata, sepala + late lanceolata, 
obscura”. — Myrtillus uliginosa (L.) *microphylla Lge. — 
Vaccinium vitis idœa L. ß pumilum Horn. — Salix lanata 
L. f. arctica , 2—8 t. hög. 
Betula venusta Ldbg. och B. pulchella Ldbg. upptagas 
utan beskrifning; vid den senare Annes följande anmärkning: 
’’Bladene hos denne form var der altid kjertelprikkede paa 
undersiden”. Vi veta visserligen att lektor Lindeberg äm- 
nade publicera sina undersökningar öfver Betulæ (äfven i Bo- 
taniska Notiser), men savidt vi sett, har nägon sadan Publi- 
kation ej sett dagen. Äro dessa tvä artnamn endast manu- 
scriptnamn, borde det nämnts att sa är förhallandet. 
Gar ex vesicaria L. *pulla (Good.) ßasthera, som kan 
misstagas för C. rotundata Wg., fran hvilken den skiljer sig 
genom skarpt trekantigt stra och kölade blad. 
Kindberg, N. C-, Skandinavisk Bladmossflor a i 
kort öfversigt. Upsala 190S. 200 s. liten 8:o. — C. E. 
Fritzes k. hofbokhandel, Stockholm. — 4.50 kr. 
Hartmans flora öfver Sveriges och Norges mossor utkom 
1871 och sedan dess har icke nägon fullständig flora öfver 
de svenska mossorna funnits att tillgä utan endast andra af- 
delningen af Svensk Flora, utg. af Krok och Almquist. 
Visserligen hade det varit önskvärdt att fâ en ny tids- 
enlig upplaga af Hartmans Flora, men vi fâ vara tacksam- 
ma, att förf. blifvit i tillfälle att i denna kortfattade form 
publicera floran med alia nyheterna sedan 1871. äfven om lef- 
vermossorna och Sphagna nu ej kommit med. Atminstone 
när de manga indelningarne af släktet äro ordentligt beskrifna 
och man slutligen endast har att välja pâ ett par arter, kan 
ju den slutliga beskrifningen ej behöfva vara lang. Utbred- 
ningen i Sverige, Norge, Finland och Danmark anföres i 
största korthet. 
Synonymer anföras endast i ringa grad. Den, som fort 
en art till annat släkte, namngifves ej. I registret upptagas 
i 
