57 
Sc. mamïllatus tyckes vara en utpräglad nordeuropeisk 
växt, täml. utbredd i sydliga Norge och mellersta Sverige. 
(Sm. Ferasjö ; Eksjö. Ög. Qvillinge Dis. Âmâl, stora Berga. 
Sdr. Yärdinge, Sjuende-vreten. Vrm. Hyen ; Ekenäs; Tveta, 
Storön i Sjösjön. Uppl. Dir. Hls. Arbra). Yäxer i dammar, 
gölar och pä sumpiga ängar med lös botten, i synnerhet 
gärna pä torf. 
Sc. (Hel.) uniylumi s beskrifves ocksä utförligt. F. ty- 
pica tyckes vara den sällsyntaste i Sverige; af de undersökta 
tillhörde 4 f. typica, 2 f. subtypica, 3 f. subnulliseta och 17 
f. null i seta. 
Heleocharis fennica Palla anses af förf. tillhöra Sc. 
uniglumis. Formen pa nöten är den vanliga; enstaka kalk- 
borst kunna förekomma. Formen förtjänar säledes icke art- 
namn. Analoga former har förf. sett' under namn af f. pu- 
mila fran Öland, Färgestaden. 
Nâgra ord om ett par Svenska Melampyra. 
I Österr. Botan. Zeitschrift 1870 har A. Kernee 
skrifvit en uppsats om ett par Melampyrum- arter och 
äfven uppmanat de svenske botani sterna att söka. ut- 
reda. hvad Linné menât med M. sihaticum och M. 
pratense. Af bada kände han 2 olika former. 
B,. v. Wettstein har i ett arbete (Descendenz- 
theor. Untersuch. I. Unters, ü. d. Saison-Dimorphis- 
mus im Pflanzenreiche), som utkom 1900, äfven nägot 
undersökt släktet Melampyrum beträffande säsongdi- 
morfism. Hau fann visser ligen, att de tvä formerna 
af ofvannämnda arter skilde sig nâgot i blomningstid 
m. m., men att de dock borde betraktas som exempel 
pä falsk säsongdimorfism. Äfven äldre författare hafva 
iakttagit dessa former. 
Den afvikande formen af M. sihaticum namngaf 
Kerner 1. c. ej, men han utdelade den under namnet 
laricetorum , dels som art, dels som varietet af M. sil - 
vaticum. Antagligen var det Sv. Murbeck, som först 
1891 (i Beitr. z. Fl. v. Südbosn. u. Hercegov. p. 
69) begagnade sistnämnda kombination med hänvis- 
ning tili Kerners herbarium och anförda uppsats. Som 
rent artuamn publicerades det först af Wettstein 1 . c. 
