99 
Växtnamn pâ folksprâket i Lena socken i 
Uppland. 
Af Carl Gustaf Westerlund. 
Det skulle utan tvifvel vara af ganska stört in- 
tresse och äfven värdefullt för den svenska växtno- 
menklaturen, om botanisterna under sina exkursioner 
i olika trakter af vart land ville nâgot mer än hit- 
tills taga närmare reda pâ de växtnamn, som af all- 
mogen pâ de respektive orterna användes, samt oflfent- 
liggöra särskildt de mera ovanliga af dem. 
Förliden som mar hade jag tillfälle att i Lena 
socken i mellersta Uppland taga en tämligen noggrann 
kännedom om där gängse allmogenamn pâ växter. 
Jag frapperades därvid af de ofta nog egendomliga 
och träffande benämningarna och vill här anföra dem, 
som afvika frân de af Thedenius i hans Uppland-Sö- 
dermanlands flora (1871) upptagna. Nägra af dem, 
ser jag, äro af Otto Westerlund omnämnda i Bot. 
Not. 1893 p, 134 för mellersta Uppland utan när- 
mare begränsning. Jag har utmärkt dessa med en *. 
Till jämförelse har jag upptagit, hvad E. Fries i ^Kri- 
tisk ordbok öfver svenska växtnamnen 77 (1880) haft 
sig bekant om ett par af benämningarna. 
Anthemis tinctoria : Gul surkulla. 
A. arvensis och Matricaria inodora: Hvit surkulla. 
Achillea millefolium: Millefolium, Orsmäss- 
humle. Det förra namnet var det vanligaste. Det 
senare härleder sig frân användningen af blomkor- 
garna säsom krydda vid beredningen af 7 ’orsmäss-dric- 
ka”, som förr bryggdes vid ’’orsmäss 7 ’ == olsmässa eller 
olofsmässa, d. v. s. Olof-dagen den 29 juli. Dessa 
voro de enda namn, som användes. 
Senecio vulgaris: Gubbgräs. 
Tussilago farfara: Tussilaf. Tydligt en förvrid- 
ning af växtens latinska släktnamn. Alla kände den un- 
der denna benämning; nâgot annat namn liörde jag icke. 
Bot. Not. 1903. 
