103 
Rubus Sprengelii Whe var. pronatus nov. var. 
Af L. M. Neuman. 
Var. sepalis post anthesin et in fructu immaturo 
deflexis a typo distincta. 
Första gangen namnet R. Sprengelii gafs ât en 
svensk växt var 1843, dâ en af Gyllenstjerna pa 
Kullaberg insamlad Rubus utdelades i Herb. Norm, 
fasc. 10: 53 sâsom Rtibus umbrosus var. Sprengelii. I 
Hartmans flora ed. XI tolkades den af F. Areschoug 
som en skuggform till R. Lindeber gii och 1883 i Of. 
af K. V. A:s förhandl. af mig säsom f. pseudospren- 
gelii af R. villicaulis Koehl. För oss bâda var det 
sâledes klart, att denna form ej hade nâgot genetiskt 
samband med Weihes R. Sprengelii , och for mig, lik- 
som för andra, hvilka intresserade sig for det poly- 
morfa släktet, hä grade det som ett kärt mal att Anna 
den verklige R. Sprengelii i Kullatrakten. När jag 
pa Hailands Väderö fann den art, som nu allmänt 
kallas R. seamens F. Aresch., trodde sig professor A. 
ocksâ i de först hemförda, klena exemplaren se R. 
Sprengelii. Sedan dess har man ej hört nâgot om 
den i Sverige, förrän Kand. H. Fries pä Koön i Bo- 
huslän upptäckte den form, hvilken jag i min flora 
med nagon reservation anmälde som R. Sprengelii. Det 
är samma form, som ofvan i korthet diagnosticerats 
som R. Sprengelii var. pronatus , och det bief sâledes 
icke Skäne utan Bohuslän förunnadt att rikta vär 
flora med denna art. 
Den har kantig, längs marken krypande eller i läg 
bäge sig höjande t urion, hvilkens taggar äro likformiga, 
mer eller mindre klulikt krökta, svaga och kortare an tu- 
rionens diameter. Dessutom bar turionen glesa här och 
kortskaftade, foga i ögonen fallande glandelhär. Bladen 
äro â turionens nedre tredjedel 3-, sedan 5-fingrade, med 
pâ bâda sidor mörkgröna, undertill svagt häriga, groft 
och olikformigt dubbelsâgade smäblad. Uddblad bredast 
Bot. Not. 1903. 
