113 
Bidrag till kännedomen om Sveriges ruderatflora. 
Af Karl B. Nordstrom. 
Sedan ârhundraden tillbaka hafva tillfälliga väx- 
ter gästat vâr flora. Manga hafva ater försvunnit, 
under det att andra hafva tillkämpat sig medborgar- 
rätt. Ingen anade väl, att Vicia cassubica, dâ den 
vid midten af 1600-talet kom till oss med hö, som 
hemfördes af det frân Ty ski and atervändande rytte- 
riet, i en framtid skulle utgöra en prydnad for vâra 
üngsbackar och klippafsatser. Mânga andra att för- 
tiga. Frân midten af 1800-talet kunna nämnas en del 
invandrade akerogräs, af hvilka nâgra redan nâtt en 
ganska stör spridning, ss. Senecio vernalis, Crépis vi- 
rens och setosa, Erucastrum Pollichii, Silene dicho- 
toma, Cuscuta Trifolii m. fl. Picris Villarsii och Cré- 
pis taraxacifolia äro langt senare representanter. 
Vid fabriker och andra industriella anläggningar 
paträffar man ofta heia kolonier af främ mande växter, 
särskildt de, som hafva vidfästningsorgan af olika slag. 
Arter af släktena Medicago, Centaurea, Xanthium äro 
ej heller sällsynta pa ruderatplatser, Vid ett besök 
pa ett dylikt stalle, isjmnerhet vid utkanten af en 
storstad, finner man affall af olika slag hopade och 
mötes af en frän lukt. Jättehöga Chenopodier, Bras- 
sica-, Bromus-, Melilotus- och Sisymbrium -arter ka- 
raktärisera genast platsen, och bland dessa paträffas 
ofta ganska längväga främlingar. Stundom kan flo- 
ran hafva en öfvervägande utländsk sammansättning. 
Typiska för Sydsveriges ruderatplatser äro bland andra 
Cannabis, Phalaris och Panicum miliaceum, som alltid 
sätta mogna frön. 
Största delen af dessa främ mande gäster har sitt 
hemland i Mellaneuropa, men ej sa fâ härstamma frân 
medelhafsländerna; en och annan äfven frân svarta- 
hafsländerna . Bent amerikanska arter höra ej tili 
sällsyntheterna. Af dessa anses redan Erigeron ca- 
Bot . Not . 1903 . 8 
