130 
borde atgärder vidtagas af kommuner eller af staten 
för att ât kommande generationer bevara en bit af 
nutidens vilda flora. Pâ slättlandet i Skane hade denna 
flora länge en. om ock dalig, tillflyktsort i pilvallarne. 
Dessa borttagas allt mera vid den rationella odlin- 
gen af jorden, de öppna dikena försvinna tili och 
med vid vägkanterna, de sanka ställena utdikas och 
uppodlas; torfmossarne, uti hvilka atskilliga ;? pseudo- 
relikter 71 funno ett gömställe, äfven om de blefvo störda 
af en eller annan torfgrafs upptagande, tillgodogöras 
nu rationeilt; för de vilda växterna, som den moderne 
jordbrukaren ocksa kallar ’’ogräs”, finnes ingen plats 
mer öfrig. 
I skogstrakterna är ju förhällandet annorlunda, 
men dar är det hufvudsakligen de stora träden, som 
försvinna och vid en rationell skogskultur förändras 
nog ocksa den vilda Horans karaktär ätskilligt. Nog 
künde det vara behöfligt att här och där sma ursko- 
gar bevarades. Det dröjer kanske ej länge, innan det 
i Södra Sverige blir svart att uppleta ett furuträd, 
som ens är 150 — 200 är gammalt. Om vi ej misstaga 
oss, äro väl atminstone de fiesta af de genom statens 
försorg skötta skogarne indelade i 120-ärig trakt- 
huggning. 
Sa länge det ännu fanns ställen i Smäland, som 
voro längt aflägsna fran järnvägar, funnos där ursko- 
gar. Atminstone fanns för en 30 âr sedan en skog 
under Lundboholm, sa langt aflägsen frân garden att 
det ej lönade sig att hugga nâgra träd i den. De 
af stormen kullvräkta gamla trädjättarne fingo ligga 
i fred, endast en svag upphôjning a marken röjde det 
Ställe, där en sâdan för kanske 50 âr sedan fallit. 
Sâsom exempel pâ att kommunen insett, att den 
mäste vidtaga ätgärder för att bevara ett ställes natur- 
skönhet och att den ej törs lita pâ den enskildes vâl- 
vilja, vilja vi anföra endast ett enda. Staden Mar- 
strand har inköpt mark â Koön för att bevara den 
