174 
och de blägröna örtbladen. En närmare undersök- 
ning visar dock, att olikheterna äro sä betydliga, att 
de bäda formerna mäste uppfattas säsom skilda un- 
derarter. Den vanligen rent gröna stjälken (blott 
längst ned vid basen är den rödaktig) är stärkt stjärn- 
lnden och nedtill tätt och kort borsthärig. De borst- 
lika hären vid stjälkens nedre del äro omkring 1 mm., 
sail. 1,5 — 2 mm. lânga, (hos H. septentrionale äro mot- 
svarande här 3 — 4 mm). Stjärnhären sträcka sig ända 
ned tili basen ofvanför rosettbladens fästpunkt. Bla- 
den äro ganska breda med största bredden ofvan mid- 
ten, de yttre rosettbladen spadlika eller omvändt ägg- 
rundt spadlika. De följande äro mera utdragna, ägg- 
rundt tunglika och de innersta med spets. Stjälk- 
bladen äro korta, omvändt äggrnndt lansettlika. Alla 
bladen äro otydligt smätandade eller helbräddade, 
vanligen kanthäriga och stundom gleshäriga pä öfre 
sidan och undersidans hufvudnerv. Pa undersidan äro 
de (utom de yttersta rosettbladen) mer eller mindre 
stjärnhäriga. Genom det rika stjärnluddet pä stjälk 
och blad skiljer denna underart sig genast frân for- 
mer af H. septentrionale. 
Blomkorgarna äro nägot mindre än hos II. sep- 
tentrionale och ganska talrika med mörkt gula blom- 
mor. Holkarna äro ljusa, grägröna; korkskaften klädda 
med korta här; hos H. septentrionale äro korgskaften 
härlösa eller försedda med spidda, lânga här. 
I en öppen äng och pä dikeskanter. 
I väst. N. Tysslinge, Hökerkulla (förf. 1 900). 
Talrikt. 
Archieracia. 
I. Silvatica. 
H. silvaticum (L.) Almqu. (coli.) 
H. *stenolepis Lbg. 
Dahlst. Bidr. II. Herb. Hier. Scand. Gent. I, n:o 1 , 2. 
Bergiga skogsängar. 
