225 
hos en del individ längre och gröfre, hos andra kor- 
tare och finare glandelhar, samt spridda (hos afblomst- 
rade holkar rikligare) korta, föga graspetsade eller 
medellanga och längre graspetsade hâr. I alimänhet 
rader det förhallande t mellan de bägge härslagen, att 
när glandlerna bli längre och gröfre bli hären kor- 
tare och därigenom mindre framträdande och tvärtom. 
Den relativa mängden af de bägge härslagen synes 
vara föga växlande. Ett dylikt förhallande mellan 
harslagens längd och groflek är en allmän företeelse 
inom slägtet och beror utan tvifvel pa lokala förhal- 
landen. Här är detta förhallande särdeles framträ- 
dande, och vid ytligt betraktande kan man lätt fa 
den uppfattningen att ytterligheterna i beklädnadens 
beskaffenhet tillköra skilda former. Stjärnluddet är 
föga ntveckladt och träffas företrädesvis som en smal, 
ofta ytterst otydlig strimma pa de yttre och stun- 
dom, fastän mera afbruten, pa de mellersta fjäl- 
lens kanter. Här och hvar träffas enstaka stjärnhar 
pa ryggen af fjällen. Mot spetsarne, hvilka ytterst 
äga en mycket svagt utvecklad och kort hartofs, sak- 
nas lndd alldeles, äfvensom pa flertalet af de innersta 
fjällen, hvilka dessutom alldeles eller i det närmaste 
sakna har och glandler. Genom dessa karaktärer 
är ofvannämda form lätt skild fran den alldeles när- 
stâende H. * violascens , hos hvilken holkarce äro 
klädda af fina korta har och täta, sma glandler, och 
hvars kortare och vid basen bredare fjäll äga en bred 
luddrand, hvilken smaningom öfvergar i de öfter heia 
fjället spridda stjärnharen. Afven med H. Hnterveniens 
Dahlst. är släktskapen tydlig, men denna ? som star 
när mare H. Hepidulum Stenstr., skiljes lätt genom sin 
om den senare pâminnande habitus, bladform och be- 
klädnad. Med H. stipatum Stenstr. har den ofta en 
yttre likhet och erinrar om densamma äfven i be- 
klädnaden, men slägtskapen med denna är dock tydli- 
gen ringare än med de nyssnämda. Inflorescensen 
