238 
komst i ett växtsamhälle, hvilken enligfc den Hultska 
terminologien betecknas Abiegno betulosum sphagnosum 
som jämväl med stöd af ett fossilt fynd vid Turtola 
i Tornedalen (R. Hult, Bot. Not. 1878, p. 130) an- 
ser Hellsing, att C. calyculata här förekommer säsom 
relikt frân en tid, da den hade en västligare utbred- 
ning än nu. Dâ emellertid, säsom af ofvanstaende 
framgär, C. calyculata inom Sverige ej är inskränkt 
tili en enda lokal utan pâ en sträcka af nngefär 15 
mil längs Torneelfven är känd frân ej mindre än sex 
olika platser, synes mig knnna ifragasättas, huruvida 
den af Hellsing uttalade äsikten är den riktiga, eller 
om man ej snarare fâr anse, att C. calyculata , längt 
ifrân att vara stadd pâ âtertâg inom Sverige, tvärtom, 
i likhet med Moehringia lateriflora och Primula sibi- 
rica , är pâ väg att vidare utbreda sig. Annu är 
trakten väster om Torne elf i växtgeografiskt afseende 
föga känd. Kanhända skall en noggrannare under- 
sökning af detta omrâde visa, att västgränsen för ifrä- 
gavarande växts utbredningsomrâde fâr dragas ett 
godt stycke in i värt land. 
Holmboe, J., Planterester i Norske torvmyrer. (Yi- 
denselskabets skrifter. I. Mat.-naturv. Kl. 1903 N:o 2, 225 
s - 1 1 t.) 
Oaktadt de norska torfmossarne icke saknat bearbe- 
tare, sa är förf. dock den förste, som i nagon större skala 
gjort detaljundersökningar beträflfande de i torfven inga- 
ende växterna. Han har funnit 90 fanerogamer och orm- 
bunkar. 
Efter istiden steg temperaturen gradvis (2° à 3° C. 
högre än nu), för att sedan ater sjunka. Att nagra andra 
smärre oscillationer kunnat existera, vill förf. ej förneka, da 
de undersökta profilerna äro för fä. 
Allt eftersom klimatet förbättrades, invandrade dvärg- 
björk, fjällbjörk, fur, ek och trängde frarn mot norr, för 
att sedan, dâ temperaturen aftog, draga sig nägot tillbaka 
sydpa, hvarunder granen invandrade frân öster och ljungen 
frân väster. 
