278 
sällan uppträdande kombination, som icke med säker- 
het förat anträffats i Sverige, och dâ dessutom alla 
utomlands funna exemplar af densamma tillhöra en 
genom antingen alls icke eller högst obetydligt ut- 
vecklade kronblad karaktäriserad forma apetala, har 
jag ansett en beskrifning af den nu anträffade E. 
hirsutum X montanum icke vara ur vägen. 
Hvad först utlöparne beträffar, äro som bekant 
dessa hos E. liirsutum och E. montanum hvarandra 
mycket olika. 
Hos E. hirsutum (fig. 1) framkomma de tidigt 
och uppnâ reçlan vid växtens blomning afsevärda di- 
mensioner. De äro antingen heit underjordiska och 
da i heia sin längd rotslaende, eller ock äro de bag- 
formigt böjda, sä att mellersta horizontala delen af 
utlöparen ligger ofvan jordytan, medan saväl proxi- 
mala som distala ändarne äro dolda i jorden. Ut- 
vecklingen af birötter sker i detta senare fall bufvud- 
sakligen fran stolonens distala parti. Dâ utlöparne 
äro heit utvuxna, nâ de ofta en längd af 30 — 40 cm. 
De äro nedtill trinda, med langa internod och i följd 
häraf blott glest klädda med lagblad. Dessa äro lan- 
settlika, helbräddade eller mot spetsen glest tandade, 
oftast klolikt krökta; vidare äro de rännformiga och 
med köl pa ryggsidan. Denna köl, hvilken pa de 
nedersta bladparen är tämligen omärklig, men pa de 
öfre är skarpt framträdande, fortsätter sig frän lag- 
bladet nedat och sträcker sig som en tydlig rand 
längs heia inter node t ända tili när maste lagbladspar. 
Härigenom blir hvarje internod, i synnerhet mot stolo- 
nens spets, tydligt och nagot plattadt 2-kantigt. 
Heit annorlunda beskaffade äro innovationerna 
hos E. montanum. Hos denna (fig. 2) framkomma de 
senare än hos föregaende, sä att de blott sällan äro 
utvecklade redan vid blomningen. Drän rothalsen 
stiger den korta, 1 — 3 cm. länga och in tili 8 mm. 
