288 
driskt, ganska tätblommigt. Stödjeblad ungefär af 
blommornas längd, obetydligt glandelhariga. Foder- 
flikar 2, nästan fria, odelade, lancettlika med langt 
utdragen syllik spets af ung. halfva kronans längd. 
Blomkrona oskaftad — kort skaftad, 15—20 mm. 
lang, tämligen stärkt krökt, pâ ryggsidan tydligt kö- 
lad, vid, nästan klocklik. Öfverläpp grundt tväfli- 
kad med rnndade, i kanten tandade flikar. Heia blom- 
man glest glandelharig, tili färgen rödbrun med vio- 
lett skimmer. Stândare fästa nära kronans bas ned- 
till pa ett kort stycke langhäriga, upptill nästan alldeles 
glatta. Fruktämne glatt, stift glest glandelhärigt. 
Som bekant, är Orobanche epithymum DC. en gang 
för länge sedan tagen inom svenska landamären. I 
början af 1840 talet anträffades den nämligen af Zet- 
terstedt vid Thorsborgen pâ södra Gotland, 1 ) men 
har sedermera ej blifvit âterfunnen. Upsala Botaniska 
Museum äger tvä af Zetterstedts exemplar. Dessa 
afvika emellertid rätt mycket fran Sandöexemplaren. 
Det största af dem är ej mer än 11 cm. längt med 
betydligt smalare stängel. Axet är glesare, blom- 
morna betydligt mindre, högst 15 mm. langa, och af 
en annan form: nästan cylindriska, ej klocklika. Ty- 
värr saknas uppgift om färgen i lefvande tillstand. 
De pressade exemplarens färg är ljusare än Sandö- 
exemplarens. Beskrifningen pâ 0. epithymum i Hartmans 
Flora 5:te upplagan, som väl närmast bör afse Zetter- 
stedts exemplar, är sä tili vida felaktig, att foder- 
tänderna där anges vara 4, ej klufna ända tili basen. 
Jag har undersökt Upsala Bot. Museums expl. och 
hos dem voro foderflikarna tva, nästan fria, hvilket 
ju öfverensstämmer med förhallandet hos Sandöexplren. 
Hartman säger i slutet af artens diagnos: ”Den Sven- 
ska synes derföre tvifvelaktig, hälst den snarare vexer 
pâ Medicago, som medföljda ex., än pâ Thymus.” 
x ) Se Elias Fries Novitiarum Floræ Suecicæ mant. Ill p. 
59 7 där fyndet först omnämnes. 
