87 
slutade i eu förkrympt knopp eller om en af de lânga ned- 
liggande grenarna utgjorde granens topp, künde ej utrönas. 
Ascherson, P., und Græbner, P.. Flora des Nord- 
ostdeutschen Flachlandes (ausser Ostpreussen). Berlin 
1898—99. Liten 8:o. XII + 875 s. 
För sin tid ansägs Aschersons Flora d. Prov. Brandenb. 
för ett utmärkt arbete. Som en andra upplaga utgifves ar- 
betet nu äfven raed ofvanstâende titel. I den nya uppl. fin- 
ner man naturligtvis mycket nytt bäde i ett och annat af- 
seende. Hvad de s. k. kritiska arterna beträffar kan man 
icke vänta att här finna dem utförligt behandlade. Yi nöja 
oss med att framhalla ett och annat, som vi ansett kunna 
specielt intressera Skandinaviens botanister. 
Phragmitcs kallas för Arundo \ A.Honax föres därför tili 
Donax. 
Fluminia arundinacea föres tili släktet Graphephorum , 
som förut bestod af en nordamerikansk art. 
Kollektivarten Juncus bufunius innefattar äfven J. t una- 
rms Perr. et Song, (som i Nymans Conspect. föres tili den 
sydeuropeiska J. mittabilis Sav.). Da det anförda tecknet 
för utbredningen utmärker. att arten endast saknas söder 
om floromrädet, skulle den finnas i Skandinavien. Den be- 
skrifves sälunda: 5 — 23 cm. hög. Blr ofta 2 — 3 närmade 
hvarandra, inre kalkbl. nâgot kortare än, yttre sâ lânga som 
eller nâgot längre än den vid basen tydligt smalare kapseln. 
Hafsstränder. J. bvfonius har: blr. enstaka. inre kalkbl kor- 
tare än de yttre, nâgot, de yttre betydligt, längre än den vid 
basen endast föga afsmalnande kapseln. 
Montia lamprosperma Cham, citeras vanligen som sy- 
nonym till M. rivularis, fastän den i växtsätt (äfven topp- 
ställda blomknippen) mera öfverensstämmer med minor. Den 
är 8—25 cm. lang, slak, upprät; frön glänsande (hos minor 
n. glanslösa); fröskalet mycket sprödt. ’Norwegen!!” 
Den i Sverige h. o. d. förvildade Sisymbrium altissimum 
L. ( pannonicum Jacq.) kallas S. Sinapislrum , emedan vid 
Linnés auktorsnamn sättes ett?. (Nyman i Consp. sätter S. 
altissimum L. hb. som synonym tili den närstäende S. orien- 
tale, fastän han godkänner Linné som auktor tili förstnämnda 
arten.) 
Hypericum tctraplerum Fr. kallas acutum Moench Met. 
p. 128 (1794). 
Myrrhis odorat a kallas Lindera od. (L.) Aschers., eme- 
dan Adansons släktnamn äterupptagits Chcerophyllum- arterna 
föras däremot tili Myrrlns. 
